ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року
м. Київ

справа № 2-436/11
провадження № 61-12660св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1  
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 12 червня 2024 року у складі колегії суддів Сегеди С. М., Громіка Р. Д., Дришлюка А. І.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні шляхом зобов`язання привести об`єкти до первісного стану.

Короткий зміст позовних вимог 

У квітні 2006 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . 

У позові наголошувала на порушенні її прав як власника 497/1000 частини квартири № 2 та квартири АДРЕСА_2 , внаслідок здійснення відповідачами реконструкції належних їм на праві власності суміжних квартир, а також викупу у Приморської районної адміністрації приміщень підвалу та горища будинку, в якому знаходиться її квартира, та подальшого здійснення ремонтно-будівельних робіт у них.

20 червня 2013 року ОСОБА_3 подала до суду заяву про доповнення та уточнення позовних вимог, в якій зазначила, що відповідач ОСОБА_4 померла, відповідно необхідно залучити спадкоємців. Крім того, зазначила, що відповідач ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_7 .

ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 та відмовилась від спадщини на користь брата - ОСОБА_2 .

Приморський районний суд м. Одеси ухвалою від 14 липня 2021 року залучив до участі у справі в якості правонаступника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , оскільки до неї на підставі укладеного з ОСОБА_3 договору дарування 
від 27 травня 2013 року перейшло право власності на 497/1000 частини квартири 
АДРЕСА_3 .

За результатами розгляду заяви ОСОБА_8 , Приморський районний суд м. Одеси ухвалою від 02 листопада 2021 року, зазначеною у протоколі судового засідання, залучив її до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

10 грудня 2021 року ОСОБА_1 через свого представника подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила усунути перешкоди в користуванні належним їй майном шляхом зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_2 привести допоміжні приміщення підвальних приміщень № 504, 535, 603 та приміщення горища № 505, 506, 536 в первісний стан.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Приморський районний суд міста Одеси під головуванням судді Науменка А. В. рішенням від 12 липня 2023 року у задоволенні позову відмовив.

Рішення суд першої інстанції мотивував тим, що позивач не набула права спільної власності на нежитлові підвальні приміщення та приміщення горища, оскільки станом на дату набуття права власності на 497/1000 квартири АДРЕСА_3 права на відповідну долю приміщень будинку (до яких на її думку входили спірні приміщення) вже не входили, а власниками вказаних спірних приміщень понад 9 років були і є відповідачі, які здійснюють користування та розпорядження спірним майном. Вказаний факт унеможливлює задоволення позову про усунення перешкод шляхом приведення в первісний стан.

Місцевий суд вказав на те, що матеріали справи містять докази здійснення відповідачами реконструкції належних їм приміщень на підставі дозвільних документів, за результатом чого об`єкти були введені в експлуатацію відповідно до встановлених чинним законодавством процедур.

Одеський апеляційний суд постановою від 12 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив. Рішення Приморського районного суду 
м. Одеси від 12 липня 2023 року скасував. Прийняв постанову, якою позовні 
вимоги ОСОБА_1 задовольнив. Зобов`язав ОСОБА_2 , 
ОСОБА_5 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні допоміжними приміщеннями шляхом зобов`язання привести допоміжні приміщення підвальних приміщень № 504, 535, 603 та приміщення горища 
АДРЕСА_4 в первісний стан. Вирішив питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд при ухваленні оскаржуваної постанови посилався на те, що ОСОБА_1 , як власник частини квартири у багатоквартирному будинку, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» є співвласником допоміжних приміщень підвалу та горища у цьому будинку. У зв`язку із тим, що частина цих приміщень, які було протиправно використано відповідачами (включено до складу новоствореного майна) під час реконструкції своїх квартир, належить на праві спільної власності усім мешканцям будинку АДРЕСА_5 , в тому числі й позивачу, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин статті 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та усунути позивачу ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, у тому числі допоміжними приміщеннями будинку АДРЕСА_5 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

13 вересня 2024 року ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 12 червня 2024 року у вказаній справі.

У касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції 

Верховний Суд ухвалою від 20 вересня 2024 року відкрив касаційне провадження у справі, витребував її із Приморського районного суду міста Одеси.

29 жовтня 2024 року справу передано колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

В касаційній скарзі заявник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

ОСОБА_2 зазначає, що суд апеляційної інстанції належним чином не з`ясував, чи порушено право позивача, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і, як результат, ухвалив рішення на підставі припущень.

Заявник посилається на неврахування апеляційним судом висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/6939/20, від 16 листопада 2022 року у справі № 911/3135/20 та інших.

Наголошує, що відповідачі набули право власності на нежитлові приміщення підвалу та горища на підставі договорів купівлі-продажу, що були укладені 
з їх власником - Одеською міською радою. Позивач жодним чином не підтвердив факт володіння нерухомим майном та/або факт скасування реєстрації права власності відповідачів на це нерухоме майно.

Звертає увагу, що зобов`язавши відповідачів привести об`єкти у первісний стан, апеляційний суд фактично вимагає повернути такі приміщення у стан аварійності, у якому вони перебували до виконання робіт із реконструкції.
Доводи інших учасників справи

У жовтні 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , який містить посилання щодо необґрунтованості доводів касаційної скарги та відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції. 

Фактичні обставини справи

З установлених судами обставин справи відомо, що 15 січня 2003 року ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 уклали договір купівлі продажу 497/1000 квартири АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Надоховською Т. О., зареєстрований в реєстрі за № 61 (т. 1 а. с. 16).

25 травня 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_13 уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , площа Катерининська, посвідчений державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Масловою М. В., зареєстрований в реєстрі за № 3-1410 (т. 1 а. с. 15).

28 лютого 2005 року Центр науково-технічного мистецтва молоді ОДАБтаА Академії архітектури України видав ОСОБА_4 експертний висновок про технічний стан конструкцій та можливість реконструкції квартир АДРЕСА_2 , яким зафіксовано технічний стан будівлі як незадовільний та вказано про технічну можливість запланованої реконструкції з урахуванням певних рекомендацій (т. 1 а. с. 106-115).

Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради листом 25 березня 2005 року № 995/0 надало дозвіл на замовлення проєкту реконструкції квартир № 1 , 3 , 3а з нежитловими приміщеннями підвалу, квартири № 21 під магазин з улаштуванням виходу на Катерининську площу, а також квартир № 4 , 5 у двох рівнях з використанням викуплених нежитлових приміщень горища (т. 1 а. с. 119).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будконтракт» розробило проєкт реконструкції квартир № 1 , 21 та нежитлових приміщень підвалу під магазин з улаштуванням входу з віконного отвору, квартир № 4 , 5 та нежитлових приміщень горища під житлові квартири двох рівнів за адресою: АДРЕСА_5 (т. 1 а. с. 120-123).

Головне управління МНС України в Одеській області надало висновок експертизи УНПД ГУМНС України в Одеській області № 46-606 від 21 квітня 2005 року про те, що у проєкті реконструкції квартир порушень вимог пожежної безпеки не виявлено (т. 1 а. с. 125).

Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради листом від 10 вересня 2005 року за вих. № 3048/0 надіслало висновок № 1158/05, яким узгодило проєкт для подальшого використання (т. 1 а. с. 126-128).

Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради 13 вересня 2005 року за вих. №16-Б-147 надало висновок по науково-проєктній документації на проведення робіт з пристосування об`єкта культурної спадщини, яким погоджено використання проєкту для подальшого застосування (т. 1 а. с. 129).

12 вересня 2005 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, розглянувши звернення ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , видала розпорядження № 2461 «Про надання дозволу на реконструкцію квартир № 3 , 3А та нежитлового підвального приміщення в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_5 під магазин з улаштуванням фасадного входу» (т. 1 а. с. 130).

05 жовтня 2005 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, розглянувши звернення ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , видала розпорядження № 2801 «Про надання дозволу на реконструкцію квартир № 1 , 21 та нежитлових підвальних приміщень під магазин з облаштуванням фасадного входу і надання дозволу на реконструкцію квартир № 4 , 5 та нежитлових горищних приміщень з розділенням на три самостійні квартири у житловому будинку за адресою: площа Катерининська, 4-а» (т. 1 а. с. 131).

Прокурор Приморського району м. Одеси вніс протести № 2242ж05, № 307ж06 від 22 лютого 2006 року на вказані розпорядження від 12 вересня 2005 року № 2461 і на розпорядження від 05 жовтня 2005 року № 2801.

За результатами розгляду вказаних протестів прокурора Приморського району м. Одеси Приморська районна адміністрація Одеської міської ради прийняла розпорядження № 238 від 10 лютого 2006 року та № 384 від 28 лютого 2006 року про скасування раніше прийнятих нею розпоряджень від 12 вересня 2005 року № 2461 та від 05 жовтня 2005 року № 2801 (т. 1 а. с. 20, 132).

Приморський районний суд м. Одеси постановою від 11 квітня 2006 року у справі № 2а-1617/2006 розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 384 від 28 лютого 2006 року «Про скасування розпорядження № 2801 від 05 жовтня 2005 року «Про надання дозволу на реконструкцію квартир № 1 , 21 та нежитлового підвального приміщення під магазин з влаштуванням фасадного входу і надання дозволу на реконструкцію квартир № 4 , 5 та нежитлових горищних приміщень з розділенням на три самостійні квартири у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_11 », визнав протиправним та скасував (т. 1 а. с. 133).

Приморський районний суд м. Одеси постановою від 11 квітня 2006 року у справі № 2а-1618/2006 розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 238 від 10 лютого 2006 року «Про скасування розпорядження № 2461 від 12 вересня 2005 року «Про надання дозволу на реконструкцію квартир № 3, 3-а та нежитлового підвального приміщення в житловому будинку за адресою: площа Катерининська, 4-А» також визнав протиправним та скасував (т. 1 а. с. 134).

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 травня 2014 року у справі № 1522/6935/12 відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, за участі третіх осіб: Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним дозволів на виконання будівельних робіт (т. 1 а. с. 254).

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року в справі № 582/18/21).

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_3 посилалась на порушення її прав як співвласника допоміжних приміщень (підвалу та горища) у багатоквартирному будинку АДРЕСА_5 , у якому вона має у приватній власності квартиру № 6 , а також 497/1000 частини квартири № 2 ; вказувала, що відповідачі без попереднього отримання від неї дозволу здійснюють роботи із реконструкції цих приміщень, чим завдають матеріальної шкоди її власності.

На вказаних обставинах, як на підстави для звернення до суду за захистом своїх прав, також наголошувала й  ОСОБА_1 , яку суд залучив до участі у справі як правонаступника позивача ОСОБА_3 . Крім цього, ОСОБА_1 також зазначала, що в результаті проведених та запланованих перетворень будівля, яка віднесена до пам`яток містобудування та архітектури, може втратити свою матеріальну автентичність, що призведе до часткового зникнення предмета охорони об`єкта культурної спадщини. 

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Законодавче визначення поняття «допоміжні приміщення багатоквартирного будинку» міститься у пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» 
від 14 травня 2015 року № 417-VIII (далі - Закон № 417-VIII), положення якого застосовні при розгляді цієї справи. 

Так, згідно згаданої законодавчої норми, допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції, чинній на момент звернення ОСОБА_3 із цим позовом до суду) власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

У рішенні Конституційного Суду України у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків від 02 березня 2004 року 
№ 4-рп/2004 вказано, що в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба розуміти так: допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року у справі 
№ 1-22/2011 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Конституційний Суд України вказав, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям «мешканці» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення.

Статтею шостою Закону № 417-VIII, визначено, що співвласники, серед іншого, мають право: вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників; одержувати інформацію про технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку, умови його утримання та експлуатації, витрати на утримання спільного майна багатоквартирного будинку та надходження, отримані від його використання; безоплатно одержувати інформацію про суб`єктів права власності на всі квартири та нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку і площу таких квартир та приміщень у порядку і межах, визначених законом.

Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою співвласників (частина друга статті 369 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Щоб не порушувався принцип спільності здійснення права спільної сумісної власності, будь-яка дія стосовно переобладнання чи реконструкції допоміжних приміщень вимагає погодження всіх співвласників. Для проведення власником приватного житлового фонду переобладнання і перепланування житлових приміщень, зокрема тих, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, необхідний дозвіл власника будинку (квартири). На підставі дозволу співвласників на проведення переобладнання і перепланування житлових приміщень власник звертається до виконавчого комітету місцевої ради. За відсутності нотаріально завіреної копії згоди співвласників приміщення загального користування, а саме горища над квартирою, містобудівні умови та обмеження є такими, що видані з порушенням установленого законодавством порядку.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 725/6193/21.

Належність спірних приміщень підвалу та горища саме до категорії допоміжних суд апеляційної інстанції обґрунтовано встановив із посиланням на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2014 року у справі № 2а-397/11 (2а/1522/106/12). 

Так, з інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень 
та є загальнодоступною, відомо, що Приморський районний суд м. Одеси постановою від 13 грудня 2012 року у наведеній справі задовольнив позов ОСОБА_3 , визнав недійсними та скасував розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, якими було відчужено приміщення горища та підвалу на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Зазначену постанову Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 23 травня 2014 року та Вищий адміністративний суд України ухвалою від 15 березня 2016 року залишили без змін. Вирішуючи цей спір, суди зазначили, що районна адміністрація вийшла за межі своїх повноважень, втрутилась у питання, які знаходяться у виключній компетенції всіх власників багатоквартирного будинку та фактично позбавила позивача права власності на допоміжні приміщення будівлі.

Згідно із частиною третьою статті 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

У статті 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Апеляційний суд, повно і всебічно дослідивши наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог та відновлення порушених прав позивача, як співвласника допоміжних приміщень, у яких відповідачі здійснили роботи із їх реконструкції.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд не з`ясував чи порушено право позивача, спростовуються матеріалами справи. Встановлений судом статус спірних приміщень підвалу та горища як допоміжних автоматично зумовлює виникнення у позивача (як власника частини квартири) права спільної сумісної власності на них у силу закону, а здійснення відповідачами реконструкції цих приміщень без згоди всіх співвласників є самостійним та достатнім підтвердженням порушення конституційного права позивача на вільне користування та розпорядження спільним майном.

При цьому Верховний Суд в межах розгляду цієї справи не надає оцінку правомірності набуття відповідачами права власності на приміщення підвалу та горища, на чому наголошує заявник, оскільки це питання є предметом розгляду в іншій справі № 522/16797/14-ц.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_2 на те, що зобов`язання відповідачів привести об`єкти у первісний стан фактично є поверненням таких приміщень у стан аварійності, у якому вони перебували до виконання робіт із реконструкції. Відновлення порушеного права позивача шляхом приведення об`єкта до первісного стану є вимогою про відновлення просторових меж спільної власності, які були змінені відповідачами, тобто усунення наслідків втручання в об`єкт спільної власності.

Посилання касаційної скарги на застосування апеляційним судом норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/6939/20, від 16 листопада 2022 року у справі № 911/3135/20 колегія суддів відхиляє, оскільки такі зводяться до незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлення обставин справи та оцінкою ним доказів. Висновки суду апеляційної інстанції не суперечать правовим висновкам Верховного Суду, на які посилається заявник.

Отже, доводи касаційної скарги не спростовують зроблені у справі висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 12 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	А. І. Грушицький   І. В. Литвиненко   Є. В. Петров