ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 127/7513/25
провадження № 61-12830св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Пархоменка П. І., 

учасники справи:
позивач - заступник керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької міської ради,
відповідач - ОСОБА_1 , 
треті особи: Лука-Мелешківська сільська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу заступника керівника Вінницької обласної прокуратури на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 липня 2025 рокуу складі судді Борисюк І. Е. та постанову Вінницького апеляційного суду від 17 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Матківської М. В., Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та судових рішень
10 березня 2025 року заступник керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Лука-Мелешківська сільська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про витребування земельної ділянки з кадастровим номером 0520682800:02:001:0350.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 липня 2025 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року, позовну заяву заступника керівника Вінницької окружної прокуратури, діючого в інтересах держави в особі Вінницької міської ради, залишено без розгляду. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ухвалою суду від 09 липня 2025 року позов прокурора у справі залишено без руху. Заявнику надано строк для усунення недоліків шляхом надання суду документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви - 10 березня 2025 року. Ухвалу суду 10 липня 2025 року о 19:31 год. доставлено в електронний кабінет Вінницькій окружній прокуратурі.
15 липня 2025 року заступник керівника Вінницької окружної прокуратури Вінницької області надіслав заяву, у якій виклав заперечення проти ухвали про усунення недоліків позовної заяви від 09 липня 2025 року. Водночас документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна суду не надав. Крім того, заявник аргументував невиконання ухвали суду тим, що на сайті Вінницького міського суду Вінницької області відсутні відомості про відкритий рахунок для внесення вказаних коштів. 
Таким чином позивачем судове рішення не виконано, недоліки не усунуто.
Суд зазначив, що залишаючи позовну заяву без руху суд звернув увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача»від 12 березня 2025 року (далі - Закон № 4292-ІХ), який набрав чинності 09 квітня 2025 року, внесено зміни, зокрема, до положень ст. ст. 261, 388, 390 і 391 ЦК України, які мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом. 
Судом прийнято до уваги, що за змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Саме в ході розгляду даної справи суду необхідно оцінити наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна, оскільки судове рішення, ухвалене за відсутності перевірки добросовісності/недобросовісності набувача, що має важливе значення як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна, не зможе вважатися таким, що відповідає нормам справедливого судового розгляду згідно зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України.
Суд зауважив, що на даній стадії розгляду справи суд не вирішує питання належності, допустимості, достовірності чи достатності доказів, дослідження яких відбувається лише під час розгляду справи по суті, а оцінка - під час ухвалення судового рішення, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Ухвалою суду від 09 липня 2025 року встановлено, що внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду є обов`язковою умовою для вирішення спору, імперативною нормою закону.
Крім того, судом було прийнято до уваги внесення змін Законом № 4292-ІХ внесені зміни, зокрема й до частини четвертої статті 177 і частини другої статті 185 ЦПК України, хоча такі були внесені після відкриття провадження у справі, водночас зауважено, що норми вказаних статей ЦК України, підлягатимуть застосування судом під час ухвалення судового рішення у даній справі, оскільки мають зворотню дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, добросовісність якого, в свою чергу, може бути спростована виключно в ході розгляду справи.
На офіційному вебсайті Вінницького міського суду Вінницької області наявні реквізити депозитних рахунків для зарахування коштів, внесених у вигляді застави (частки майна, попередньо визначеної суми судових витрат тощо), які підлягають застосуванню у даній категорії справ. Водночас, як вбачається із заяви прокурора, вказана обставина не була перешкодою для виконання судового рішення, оскільки представник позивача не погоджується із ухвалою суду від 09 липня 2025 року.
Позивач недоліки позовної заяви не усунув, тому відповідно до частини тринадцятої статті 187 і пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України, позовна заява залишається без розгляду.
Апеляційний суд погодився з мотивами, викладеними в ухвалі суду першої інстанції. Зазначив, що позивачем всупереч вимог, визначених ухвалою суду від 09 липня 2025 року, яка є обов`язковою для виконання, судове рішення не виконано, недоліки не усунуто.
Прокурором подано до суду позовну заяву про витребування земельної ділянки за кадастровим номером 0520682800:02:001:0350 у ОСОБА_1 , яку вона набула за відплатним договором, у зв`язку з цим суд першої інстанції правомірно застосував при вирішенні даного спору норми частини четвертої статті 177 ЦПК України, частини одинадцятої статті 187 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги, що норми частини четвертої статті 177 ЦПК України не мають зворотної дії в часі та відповідно не підлягали застосуванню при вирішенні даного спору суд відхилив, оскільки з системного аналізу норм Закону № 4292-ІХ і його прикінцевих і перехідних положень можна дійти висновку, що якщо положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, тобто норми статті 390 ЦК України, то в даному випадку необхідно застосовувати і норми статей 177, 185, 265 ЦПК України, чинні на час розгляду таких справ в суді першої інстанції відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач є недобросовісним набувачем, а відтак не може користуватися гарантіями закону щодо забезпечення виконання рішення про витребування земельної ділянки, апеляційний суд відхилив, оскільки на цій стадії перегляду процесуальної ухвали суду першої інстанції оцінка добросовісності чи недобросовісності дій відповідача при набутті у власність спірної земельної ділянки не може бути предметом розгляду, ця обставина підлягає встановленню судом при вирішенні спору по суті.
Аргументи учасників справи
13 жовтня 2025 року засобами поштового зв`язку заступник керівника Вінницької обласної прокуратури подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, справу направити до суду першої інстанції.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди не звернули увагу на те, що позивач звернувся до суду з позовом про витребування у ОСОБА_1 на користь Вінницької міської ради земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером 0520682800:02:001:0350, яка розташована по АДРЕСА_1 . Фактичні підстави позову зазначив - вибуття земельної ділянки із комунальної власності м. Вінниці на підставі підробленого рішення Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району від 19 травня 2015 року та за відсутності рішення власника землі - Вінницької міської ради. Правові підстави позову - статті 116, 118, 121, 122, 155 ЗК України, стаття 387 ЦК України. 
Суди не врахували, що прокурором у позовній заяві викладено вимогу про витребування у недобросовісного відповідача земельної ділянки на користь Вінницької міської ради, яка вибула з комунальної власності міста за відсутності волевиявлення органу місцевого самоврядування та на підставі підробленого рішення Лука-Мелешківської сільської ради. Про недобросовісність відповідача також зазначала Вінницька окружна прокуратура в поясненнях від 11 липня 2025 року. Отже позовну вимогу про витребування земельної ділянки і дослідження добросовісності відповідача суд має оцінювати під час розгляду справи. 
Законом України № 4292-IX передбачено внесення позивачем коштів на депозитний рахунок суду у розмірі вартості спірного майна у разі звернення з позовом виключно до добросовісного набувача. Тобто законодавець чітко визначив, що на депозит сплачуються кошти випадку звернення з позовом до добросовісного набувача, про що долучаються відповідні докази до позовної заяви. Водночас, прокурор доводив, що ОСОБА_1 є недобросовісним відповідачем.
Суд наділений спосіб не повноваженнями визначати захисту порушеного права на стадії відкриття провадження, оскільки саме позивач наділений правом на звернення та обов`язком визначення способу захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2024 року у справі № 990/150/23). 
Суди не врахували, що питання добросовісності чи недобросовісності набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення. Таким чином, у випадку встановлення обставин недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування частини п`ятої статті 390 ЦК України, а у разі встановлення обставин добросовісності - відмовляє у задоволенні позову, застосовуючи частини п`ятої статті 390 ЦК України, з огляду на невнесення прокурором вартості майна на депозитний рахунок суду.
Законом № 4292-IX визначено механізм повернення позивачу коштів, внесених ним на депозитний рахунок, лише у випадку відмови у задоволенні позову до добросовісного набувача або залишення його без розгляду. Натомість механізм повернення коштів, які внесено позивачем на вимогу суду на депозитний рахунок, у разі встановлення судом під час розгляду спору недобросовісності набувача, відсутній. 
Враховуючи наведене, обставини встановлення добросовісності набувача підлягають з`ясуванню судом виключно на стадії розгляду справи по суті. 
Прокурором 10 березня 2025 року подано позовну заяву. На дату звернення прокурора з позовом до суду діяла редакція статті 177 ЦПК України, якою визначено перелік документів, що додаються до позовної заяви. Позовну заяву з доданими до неї документами подано прокурором до суду з дотриманням вимог статей 175, 177 ЦПК України. У Законі № 4292-ІХ відсутні норми, які вказують на те, що частина четверта статті 177 ЦПК України має зворотну дію в часі. Так, п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4292-IX передбачено зворотну дію закону в часі лише в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права. Умови та порядок компенсації викладено законодавцем у частині п`ятій статті 390 ЦК України. Порядок обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права викладено у статті 388 ЦК України. При цьому частини четвертої статті 177 ЦПК України не містить умов та порядку компенсації вартості нерухомого майна, а також порядку обчислення та перебігу граничного строку, оскільки є нормою процесуального права, а не нормою матеріального права.
10 листопада 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Крижанівський В. В. подав відзив на касаційну скаргу, у якій просить касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін.
Відзив мотивовано тим, що 09 квітня 2025 року набрав чинності Закон № 4292, яким пунктами 1, 2 Прикінцевих та перехідних положень якого встановлено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом. Отже, наведений закон правильно був застосований судом першої інстанції при вирішенні питань. Законом № 4292 частину четверту статті 177 ЦПК України доповнено другим абзацом, відповідно до якого у разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.
Тому суд першої інстанції обґрунтовано залишив позовну заяву без розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.
Вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (порушення норм процесуального права).
Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2026 року відмовлено заступнику керівника Вінницької обласної прокуратури у задоволенні клопотання про повідомлення та участь у судовому засіданні у справі, справу призначено до судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
09 квітня 2025 набрав чинності Закон № 4292-ІХ, яким внесені зміни, зокрема до статей 388, 390, 391 ЦК України та статей 177, 185, 265 ЦПК України.
Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви (частина п`ята статті 390 ЦК України в редакції Закону № 4292-IX).
У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви (абзац другий частини четвертої статті 177 ЦПК України в редакції Закону № 4292-IX).
Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму (абзац третій частини другої статті 185 ЦПК України в редакції Закону № 4292-IX).
У пункті 2 Розділу ІІ Закону № 4292-IX зазначено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Касаційний суд вже вказував, що:
обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду передбачений у нормі матеріального права. Положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. При цьому у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача вимоги частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню;
у випадку, якщо позивач обґрунтовує позов про витребування нерухомого майна недобросовісністю набувача, то положення частини п`ятої статті 390 ЦК України не застосовуються;
питання про добросовісність/недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення. У випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування частини п`ятої статті 390 ЦК України. Натомість у разі встановлення, що набувач добросовісний, суд відмовляє у задоволенні позову на підставі частини п`ятої статті 390 ЦК України, якщо позивачем попередньо не внесено вартість майна на депозитний рахунок суду (див., зокрема постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2025 року в справі № 127/8274/24, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 січня 2026 року в справі № 354/160/25, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 січня 2026 року в справі № 354/409/25, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 січня 2026 року в справі № 922/2555/21).
У справі, що переглядається:
при зверненні із позовом прокурор вказував про наявність підстав для витребування земельних ділянок;
суди не врахували, що справа не стосується питання про зворотну дію закону в часі. За змістом пункту 2 Розділу ІІ Закону № 4292-IX положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом;
поза увагою судів залишилось те, що обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду встановлений у нормах матеріального права, зокрема у частині п`ятій статті 390 ЦК України. Положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. При цьому у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача вимоги частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню;
в позовній заяві та у поясненнях на виконання ухвали суду про залишення позову без руху прокурор посилався на недобросовісність набувача спірної земельної ділянки. Зокрема, вказував, що вибуття земельної ділянки з кадастровим номером 0520682800:02:001:0350 із комунальної власності м. Вінниці на підставі підробленого рішення Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району від 19 травня 2015 року. На укладення договору спірна земельна ділянка протягом восьми років перебувала у межах міста Вінниці, однак у договорі купівлі-продажу від 18 жовтня 2019 року, укладеному між первинним власником ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (п. 1.2 договору) вказано, що спірна ділянка розташована « АДРЕСА_1 ). З оприлюдненого плану зонування м. Вінниці та даних порталу https://kadastr-service.com.ua/ вбачається, що спірна ділянка з кадастровим номером 0520682800:02:001:0350 площею 0,1 га розташована в межах санітарно-захисної зони кладовища. Відповідно до частини другої статті 114 Земельного кодексу України в межах санітарнозахисних зон забороняється будівництво житлових об`єктів. Наведені обставини свідчать як про відсутність волі держави на вибуття земельної ділянки комунальної власності у приватну власність, так і про недобросовісність відповідачки у спірних правовідносинах;
оскільки прокурор обґрунтовує позов недобросовісністю набувача, то положення частини п`ятої статті 390 ЦК України до спірних відносин не застосовуються. Питання про добросовісність/недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення.
За таких обставин суди зробили неправильний висновок про залишення позову без розгляду.
Подібний висновок також викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 лютого 2026 року у справі № 127/8322/25.
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України). 
Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без дотримання норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку з наведеним касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити, оскаржені судові рішення скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу заступника керівника Вінницької обласної прокуратури задовольнити.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 липня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 17 вересня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 18 липня 2025 року та постанова Вінницького апеляційного суду від 17 вересня 2025 року втрачають законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко