П
ОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 711/5782/20
провадження № 51-2678км22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
виправданих ОСОБА_6 ,    ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_10 , який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019250000000017, за обвинуваченням 

ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Білка Радомишльського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Димитрова Донецької області, який зареєстрований і проживає в  АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. Придніпровський районний суд м. Черкаси вироком від 19 серпня 2024 року визнав ОСОБА_6 й    ОСОБА_7 невинуватими та виправдав за ч. 5 ст. 191 КК у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
2. Судові витрати за проведення експертизи в кримінальному провадженні віднесено на рахунок держави.
3. Цивільний позов прокурора в інтересах Комунального закладу (далі - КЗ) «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради залишено без розгляду. 
4. Згідно з обвинувальним актом генеральний директор ТОВ «Здраво» ОСОБА_6 за попередньою змовою з начальником відділу продажу медичного обладнання цього товариства ОСОБА_7 , обидва шляхом зловживання своїм службовим становищем,уперіод з 25 квітня до 20 жовтня 2017 року під час укладення і виконання договору купівлі та поставки для потреб КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради медичного обладнання іноземного виробництва -системи рентгенівської діагностичної хірургічної мобільної XENO-360, укомплектованої аксесуарами та столом для катетеризації моделі DC-2000, незаконно заволоділи бюджетними коштами в особливо великих розмірах на суму 1 134 519,67 грн.

5. На думку Придніпровського районного суду м. Черкаси, надані стороною обвинувачення докази не підтверджують того, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 наділені організаційно-розпорядчими чи адміністративно-господарськими функціями щодо бюджетних коштів м. Черкас, тобто що вони з огляду на своє службове становище могли впливати на управління коштами замовника, Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, чи платникаКЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради, і використали ці можливості для обернення коштів на свою користь, а тому суд виправдав обвинувачених через відсутність у їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК.

6. Черкаський апеляційний суд ухвалою від 26 лютого 2025 року вирок місцевого суду залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

7. Прокурору кримінальному провадженні ОСОБА_10 , посилаючись у касаційній скарзі на істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу Черкаського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_6 і ОСОБА_7 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Стверджує, що апеляційний розгляд кримінального провадження було здійснено формально, без належної перевірки наведених в апеляційній скарзі прокурора доводів і надання мотивованих відповідей на них, тому ухвалу апеляційного суду не можна вважати законною та обґрунтованою. Зауважує, що в апеляційній скарзі було порушено питання про скасування виправдувального вироку у зв`язку з однобічністю, неповнотою судового розгляду й невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, адже ОСОБА_6 і ОСОБА_7 мали повноваження визначати вартість медичного обладнання під час його закупівлі за рахунок коштів місцевого бюджету, при цьому, достеменно знаючи митну вартість системи рентгенівської діагностичної хірургічної мобільної XENO-360 та столу для катетеризації моделі DC-2000, яка становила 1 975 385,74 грн, а також вимоги Закону України від 21 червня 2012 року № 5007-VI «Про ціни та ціноутворення», постанов Кабінету Міністрів України від 25 березня 2009 року № 333 та від 17 жовтня 2008 року № 955 щодо обов`язку суб`єкта господарювання, який здійснює оптову торгівлю, при визначенні ним ціни товарів, які придбаваються повністю за рахунок коштів місцевого бюджету, враховувати граничні постачальницько-збутові надбавки на рівні не вище ніж 10 %, що нараховуються до задекларованої зміни оптово-відпускої ціни з урахуванням податків та зборів, тобто не вище 2 323 480,33 грн, склали документацію про вартість медичного обладнання в розмірі 3 458 000 грн. Проте апеляційний суд не взяв до уваги зазначених доводів, усупереч вимогам статей 7, 21-23, 404, 405, 419 КПК безпосередньо повторно не дослідив доказів, про дослідження яких просив прокурор, проігнорував положення ст. 94 КПК щодо надання оцінки кожному доказу сторони обвинувачення з точки зору належності та допустимості, не з`ясував обставин, які мають істотне значення для справи, і постановив рішення без дотримання правил ст. 370 КПК. Зокрема, суд апеляційної інстанції не вжив заходів для виклику експерта, який проводив судово-економічну експертизу, не допитав його й не дослідив висновку експерта за результатами економічної експертизи від 24 березня 2023 року № 24/03-01, проведеної приватним експертом ОСОБА_11 на замовлення сторони захисту, та не визнав його недопустимим доказом за наявності на те підстав. У такий спосіб апеляційний суд, допустивши істотні порушення норм кримінального процесуального закону, безпідставно погодився з вироком суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_6 й ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК.

8. Захисники виправданих ОСОБА_6 й ОСОБА_7 - адвокати ОСОБА_8 і ОСОБА_9 подали заперечення на касаційну скаргу прокурора. 

Позиції учасників судового провадження

9. У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_10 , просив задовольнити її, скасувавши ухвалу стосовно ОСОБА_6 й ОСОБА_7 і призначивши новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

10. Виправдані ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та їхні захисники ОСОБА_8 й ОСОБА_9 заперечували щодо задоволення касаційної скарги прокурора, просили залишити рішення суду апеляційної інстанції без зміни.

11. Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися.

Мотиви Суду
12. За змістом ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
13. Умотивованим є судове рішення, у якому належним чином зазначені підстави, на яких воно ґрунтується. Під умотивованістю розуміється повне й усебічне відображення в рішенні мотивів, якими суд керувався під час ухвалення рішення, оцінювання доказів для встановлення наявності або відсутності обставин, на які сторони посилалися як на підґрунтя висловлених ними вимог і заперечень, із зазначенням, чому певні докази було взято до уваги або відхилено, і віддзеркалення мотивів своєї позиції в ході застосування норм матеріального та процесуального права.
14. Статтею 373 КПК передбачено, що виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; у діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. 
15. За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватися принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
16. Відповідно до ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
17. Дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, визначений ст. 92 КПК, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна та безстороння людина може пояснити факти, установлені в суді, і яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.
18. Згідно з вимогами ст. 91 КПК доказуванню в кримінальному провадженні підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
19. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого. 
20. За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Він перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
21. Під час вирішення питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
22. У частині 1 ст. 412 КПК указано, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
23. Суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень на предмет неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість у ході перегляду судових рішень керується фактичними обставинами, установленими судами першої та апеляційної інстанцій.
24. Як видно з матеріалів справи, суд першої інстанції під час розгляду провадження відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін і свободи в поданні ними суду своїх доказів, визначений у ч. 2 ст. 22 КПК, згідно з яким сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив усі представлені сторонами докази, без винятку, у тому числі ті, на підставі яких було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав належну оцінку кожному з них з точки зору належності, допустимості й достовірності та дійшов висновку про відсутність у діях  ОСОБА_6 й ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК.
25. Обґрунтовуючи свій висновок, суд указав на те (із чим небезпідставно погодився суд апеляційної інстанції), що надані стороною обвинувачення докази не доводять того, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 були наділені організаційно-розпорядчими чи адміністративно-господарськими функціями стосовно бюджетних коштів м. Черкас, тобто з огляду на своє службове становище мали змогу впливати на управління коштами замовника, Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, або платника, КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради, і використали ці можливості для обернення коштів на користь ТОВ «Здраво».
26. Суд поділяє таке рішення місцевого суду та вкотре нагадує, що обов`язковою складовою злочину, передбаченого ст. 191 КК, є наявність в обвинуваченої особи спеціальних повноважень щодо розпорядження відповідним майном. У разі обвинувачення в заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовим становищем має бути доведено, що обвинувачений мав право оперативного управління цим майном або мав владні повноваження, які давали можливість впливати на осіб, яким це майно ввірене чи у віданні яких перебуває (постанови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 30 вересня 2020 року всправі № 517/639/17 (провадження № 51-2342км20); від 14 вересня 2023 року в справі № 503/700/21 (провадження № 51-838км23); від 16 квітня 2024 року в справі № 404/6810/20 (провадження № 51-4201км23), від 16 жовтня 2025 року в справі № 161/21477/20 (провадження № 51-42км25). 

27. Як правильно зауважив суд першої інстанції, суб`єктом злочину, передбаченого ст. 191 КК, є службова особа, наділена правом оперативного управління чи розпорядження об`єктом злочину - бюджетними коштами м. Черкас у сумі 1 134 519,67 грн, відповідно, його об`єктивна сторона  полягає в заволодінні цим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем. З огляду на положення ч. 3 ст. 18 КК, а також досліджені письмові докази,  ОСОБА_6 як генеральний директор ТОВ «Здраво»був наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями стосовно цього товариства, а ОСОБА_7 за спеціальними повноваженнями відповідно до виданої йому генеральним директором ОСОБА_6 довіреності був наділений визначеними адміністративно-господарськими функціями ТОВ «Здраво» (мав повноваження бути представником товариства у відносинах з комунальними підприємствами, державними органами влади, з підприємствами всіх форм власності, мав право від імені ТОВ «Здраво» укладати будь-які договори або угоди, у тому числі про закупівлю товарів за державні або за інші кошти, які стосуються медичного обладнання), а отже   ОСОБА_6 і ОСОБА_7 безумовно є службовими особами ТОВ «Здраво» стосовно розпорядження майном саме цього господарюючого суб`єкта. Водночас вони не є самостійними суб`єктами цього кримінального правопорушення, оскільки від їхніх односторонніх дій та повноважень як посадових осіб ТОВ «Здраво» не залежало настання наслідків у вигляді заволодіння коштами бюджету м. Черкас, тобто такі наслідки не могли настати без участі особи, уповноваженої розпоряджатися бюджетними коштами, та прийнятого нею рішення всупереч інтересам служби.

28. І, як висновується з матеріалів справи, у цьому кримінальному провадженні сторона обвинувачення не лише не довела, але й не намагалася довести, що виправдані особи з огляду на службове становище мали змогу впливати на управління коштами замовника / платника і використали ці можливості для обернення зазначених коштів на свою користь чи користь ТОВ «Здраво».

29. Апеляційний суд розглянув справу цілком згідно з вимогами кримінального процесуального закону і, погодившись з висновками суду першої інстанції, надав умотивовані відповіді на всі доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора. Зміст ухвали відповідає положенням ст. 419 КПК.

30. Спростовуючи твердження прокурора про те, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у зв`язку з їх службовим становищем мали певні повноваження щодо розпорядження бюджетними коштами внаслідок цивільно-правових договірних відносин і спеціального доручення, суд апеляційної інстанції зазначив, що, як установлено в кримінальному провадженні, КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» за поставку системи рентгенівської діагностичної хірургічної мобільної XENO-360, укомплектованої аксесуарами та столом для катетеризації моделі DC-2000, перерахував ТОВ «Здраво» зазначені в договорі поставки товару від 31 травня 2017 року № 403Н/2017/144 (далі - Договір) кошти в розмірі 3 458 000,00 грн, у тому числі 1 134 519,67 грн, яким, за версією обвинувачення, заволоділи ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , обернувши їх на користь цього товариства. Разом з тим указаних осіб не було обвинувачено в здійсненні злочинних дій щодо цих коштів після їх надходження на розрахунковий рахунок ТОВ «Здраво». Та ж обставина, що ОСОБА_7 як представник ТОВ «Здраво» брав участь у тендерних закупівлях, не свідчить про спільний умисел обвинувачених на заволодіння грошовими коштами бюджету м. Черкас.
31. Визнаючи хибними доводи прокурора щодо наявності в ОСОБА_6 й ОСОБА_7 обов`язкузвернутися до Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради та КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради з пропозицією про внесення змін до розд. 3 Договору і зменшення ціни договору до 2 323 480,33 грн відповідно до норм діючого на той час законодавства, колегія суддів апеляційного суду обґрунтовано зауважила, що виправдані діяли точно згідно з умовами Договору. Зокрема, як випливає із сукупності досліджених у ході апеляційного розгляду письмових доказів, предметом Договору дійсно є система рентгенівська діагностична хірургічна мобільна XENO-360 (виробництва DONGMUN Cо. Ltd, Корея), укомплектована аксесуарами та столом для катетеризації моделі DC-2000 (виробництва YuLin Hotborn MedicalEquipment Co. Ltd, Китай). Водночас, за умовами Договору, ТОВ «Здраво» здійснює як поставку, так і повне гарантійне обслуговування поставленого товару впродовж 12 місяців з дня введення його в експлуатацію. Гарантійне обслуговування полягає у виконанні обов`язків ТОВ «Здраво» перед КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги», а саме в наданні послуг, пов`язаних з технічним обслуговуванням товару, а також з його безкоштовним ремонтом (пункти 1, 2 Договору). Тобто ціна Договору (3 458 000 грн) включає не лише вартість товару, а й витрати, пов`язані з його зберіганням на складі ТОВ «Здраво», оформленням необхідної документації з його поставки, транспортуванням товару до місця поставки, визначеного п. 3 Договору. Також Договором передбачено, що поставка товару включає як передачу товару КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги», так і його монтаж, уведення в експлуатацію і навчання обслуговуючого персоналу цієї лікарні (п. 5 Договору). З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ТОВ «Здраво» виконало умови зазначеного Договору в повному обсязі. Тому апеляційний суд не вбачав у діях посадових осіб указаного товариства жодних порушень чинного на той час законодавства, яким було встановлено граничну постачальницько-збутову надбавку до оптово-відпускної ціни з урахуванням податків і зборів на медичні вироби, які придбаваються повністю або частково за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. 
32. З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції слушно визнав, що висновки судового експерта Київського НДІСЕ Черкаського відділення ОСОБА_12 від 13 вересня 2019 року № 526/19-23 і № 1474/19-23 не впливають на правильність вироку суду першої інстанції про невинуватість обвинувачених, і не вбачав неповноти судового розгляду через відмову суду в допиті цього експерта, адже відсутні підстави для роз`яснення його висновків, а допит експерта в суді для підтвердження чи спростування обставин не матиме істотного значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
33. Не залишились поза увагою апеляційного суду й доводи прокурора про недопустимість як доказу висновку економічної експертизи від 24 березня 2023 року № 24/03-01, проведеної приватним експертом  ОСОБА_11 на замовлення сторони захисту. Цей суд наголосив, що установивши відсутність у діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК, місцевий суд не покликався на висновки цієї експертизи, тому в апеляційного суду не виникає обов`язку надання оцінки вказаному висновку експерта з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а також можливості встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження. Доводи прокурора щодо наявності підстав для визнання згаданого висновку експерта недопустимим не впливають на законність вироку, що оскаржується.

34. Касаційна скарга сторони обвинувачення не містить переконливих аргументів, які б ставили під сумнів наведені висновки апеляційного суду.

35. За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд не встановив таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону і неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які могли б бути безумовними підставами для скасування ухвали апеляційного суду. Тому касаційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення. 
Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:

Ухвалу Черкаського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_6 та  ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора ОСОБА_10 , який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, - без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3