УХВАЛА
06 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 322/542/24
провадження № 51-969ск26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого  ОСОБА_1 , 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 11 квітня 2025 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 грудня 2025 року щодо нього, 
встановив:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із касаційною скаргою на указані вище судові рішення щодо нього.
Ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 березня 2026 року касаційну скаргу засудженого було залишено без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), зокрема через недотримання положень п. 4 ч. 2, ч. 5 цієї статті КПК, та надано строк для усунення недоліків. 
На виконання ухвали Верховного Суду від 11 березня 2026 року засуджений подав нову касаційну скаргу, в якій змінив вимогу до суду касаційної інстанції.
Відповідно до змісту приписів ст. 436 КПК, які визначають повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
У новій касаційній скарзі засуджений просить змінити вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 11 квітня 2025 року та скасувати ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 грудня 2025 року в частині призначення додаткового покарання, виключивши необхідність його призначення. 
Сформульована вимога до суду касаційної інстанції суперечить приписам 
ст. 436 КПК, оскільки змінити судове рішення суду першої інстанції касаційний суд може за наявності відповідних підстав лише у сукупності зі зміною рішення суду апеляційної інстанції, постановленого за результатом перегляду вироку місцевого суду, натомість у вимогах нової касаційної скарги про таке не йдеться. У випадку скасування судового рішення апеляційного суду, суд касаційної інстанції може лише призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, вимога про що в касаційній скарзі також не висувається. 
З огляду на приписи ст. 26 КПК, враховуючи, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення згідно ч. 2 ст. 433 цього Кодексу у межах касаційної скарги, а повторне залишення касаційної скарги без руху кримінальним процесуальним законом не передбачено, відсутність у поданій на виконання ухвали Верховного Суду від 11 березня 2026 року касаційній скарзі, серед іншого, вимоги, яка узгоджується з повноваженнями суду касаційної інстанції, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху в установлений строк.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Повернення касаційної скарги, відповідно до приписів ч. 4 ст. 429 КПК, не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу на вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 11 квітня 2025 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 грудня 2025 року разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути засудженому ОСОБА_4 . 
Ухвала оскарженню не підлягає. 
Судді: 

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3