УХВАЛА

19 березня 2026 року 
м. Київ

справа №240/20897/24
адміністративне провадження № К/990/11351/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В., 
суддів: Мацедонської В.Е., Соколова В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткових судових рішень у справі № 240/20897/24 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради про визнання дій протиправними, стягнення моральної шкоди.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали шляхом надання до суду:
- нової (уточненої) позовної заяви, оформленої з додержанням вимог частини п`ятої статті 160 КАС України, із формулюванням конкретизованих позовних вимог до відповідача відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а також належного обґрунтування позовних вимог на підтвердження виникнення юридичного конфлікту саме у сфері публічно-правових відносин;
- примірників нової (уточненої) позовної заяви з додатками, які належним чином засвідчені, в порядку передбаченому частиною п`ятою статті 94 КАС України, відповідно до кількості відповідачів у справі;
- оригіналу документа про сплату судового збору в сумі 1211,20 грн з розрахунку за кожну окрему заявлену позовну вимогу немайнового характеру.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви. Роз`яснено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Не погоджуючись з цією ухвалою суду першої інстанції, позивач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2025 року апеляційну скаргу позивача залишено без руху на підставі частини п`ятої статті 296 КАС України, оскільки ним не додано до апеляційної скарги доказів сплати судового збору за її подання. Надано позивачу строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до суду доказів сплати судового збору в належному розмірі та за належними реквізитами.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року повернуто особі, яка її подала на підставі частини другої статті 298 КАС України.
17 березня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року та ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року у справі № 240/20897/24. Заявник просить скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій.
Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 квітня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року у справі № 240/20897/24.
Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року у справі № 240/20897/24. 
Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2026 року закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
06 жовтня 2025 року до Верховного Суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткових судових рішень, в якій посилаючись на те, що вимоги, які зазначені ним в касаційній скарзі, заяві про усунення недоліків в ухвалі від 07 квітня 2025 року та заяві про усунення недоліків зазначених в ухвалі від 09 липня 2025 року, не були розглянуті, тому просив їх розглянути. 
Так, в касаційній скарзі він зазначав та просив: 
- передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду адміністративну справу № 240/20897/24, оскільки вказана містить виключну правову проблему, про що вже зазначав в касаційній скарзі;
- на підставі пункту 13 частини другої статті 3, пунктів 2, 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" як учасника бойових дій, звільнити його від сплати судового збору за подання касаційної скарги за позовною заявою про судовий захист порушених прав споживача, в якій керуючись статтею 56 Конституції України зазначена позовна вимога про відшкодування моральної шкоди.
В заяві про усунення недоліків зазначених в ухвалі від 07 квітня 2025 року просив: 
- прийняти до розгляду випадки порушення законодавства, які призвели до постановлення помилкової ухвали від 07 квітня 2025 року - 10 випадків порушення законодавства;
- за результатами розгляду попереднього клопотання про наявність в судовому рішенні про відмову у відкритті касаційного провадження на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року 10 випадків порушення законодавства, керуючись пунктом 7 частини першої статті 349 КАС України скасувати свою ухвалу від 07 квітня 2025 року повністю і передати частину касаційної скарги стосовно її оскарження для продовження розгляду Верховним Судом.
В заяві про усунення недоліків зазначених в ухвалі від 09 липня 2025 року просив: 
- виправити описку в ухвалі від 09 липня 2025 року, де Верховний Суд помилково зазначив суть позовної заяви «про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії», оскільки така не відповідає суті позовної заяви зазначеної в касаційній скарзі, де зазначено «Прийняти до розгляду касаційну скаргу по позовній заяві про судовий захист прав та інтересів та прав споживача»;
- виправити описки в ухвалі від 23 вересня 2025 року про відкриття касаційного провадження, оскільки зміст викладених висновків в ухвалі не відповідає висновкам касаційної скарги та вимогам статті 246 КАС України, з врахуванням додаткових судових рішень прийнятих по зазначеним вище вимогам клопотань. 
Розглянувши вказану заяву позивача про ухвалення додаткових судових рішень, Верховний Суд зазначає таке.
Відповідно до положень частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства суд ( далі - КАС України), що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з частиною третьою цієї статті суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.
Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Приписи вказаної норми передбачають можливість після ухвалення судового рішення у справі постановити додаткове рішення з передбачених Кодексом адміністративного судочинства України підстав. Крім того, нормативно врегульовано порядок та строки ухвалення додаткового рішення.
Додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі.
Крім того, додаткові постанови (ухвали) можуть прийматися (постановлятися), якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.
Що стосується клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору за подання касаційної скарги, то слід зазначити, що вказане клопотання вже вирішено 23 вересня 2025 року в ухвалі Верховного Суду про відкриття касаційного провадження. 
Стосовно заявленого в касаційній скарзі клопотання про передачу на розгляд Великої Палати Верховного Суду адміністративної справи № 240/20897/24, то таке клопотання вирішено ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2026 року. 
З огляду на наведене, зазначені в заяві позивача доводи про те, що вимоги зазначені ним в касаційній скарзі з наведених вище питань Судом не розглянуто є необґрунтованими.
Також не підлягають задоволенню вимоги позивача в заяві про усунення недоліків зазначених в ухвалі від 07 квітня 2025 року з огляду на таке.
Так, пунктом 7 частини першої статті 349 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право у визначених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, визначених пунктами 1-6 частини першої цієї статті.
У той же час, позивач просить скасувати ухвалу Верховного Суду від 07 квітня 2025 року про відмову у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року у цій же справі № 240/20897/24 і передати частину касаційної скарги стосовно її оскарження для продовження розгляду Верховним Судом.
Таким чином, оскільки позивач просить скасувати ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, яка є процесуальною ухвалою, тобто рішенням суду щодо руху касаційної скарги, а не судовим рішенням в розумінні пункту 7 частини першої статті 349 КАС України, то така вимога не може бути задоволена. 
При цьому, Суд не може розглядати наведені позивачем випадки порушення законодавства допущених під час винесення 25 листопада 2024 року ухвали Житомирським окружним адміністративним судом, оскільки Верховний Суд ухвалою від 07 квітня 2025 року відмовив у відкритті касаційного провадження на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року. 
Стосовно вимоги про виправленні описки в ухвалі Верховного Суду від 09 липня 2025 року, оскільки, на думку позивача, неправильно зазначено суть позовної заяви, слід зазначити таке.
Відповідно до частини першої статті 253 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
Положення вказаної статті передбачають можливість після ухвалення судового рішення у справі усунути в ньому помилки технічного (неюридичного) характеру - описки та очевидні арифметичні помилки. Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) орфографічна, граматична, пунктуаційна помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Такі помилки зумовлені неправильним написанням слів, цифр тощо. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Як правило, описка, як мовна помилка, не спотворює текст судового рішення та не призводить до його неправильного сприймання: помилкове розташування розділових знаків, неправильні відмінки слів тощо.
Отже, описка трактується як явна неточність або незрозуміле формулювання.
Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст, суть судового рішення незалежно від його юридичного значення чи зовнішнього оцінного сприйняття (розуміння).
Слід зазначити, що саме суд першої інстанції визначає суть спору та правову природу відносин на основі позовної заяви, встановлюючи предмет (що саме оскаржується) та підстави позову (обставини, якими обґрунтовуються вимоги).
Водночас, Верховний Суд, як суд касаційної інстанції, перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, про що зазначає в своїй постанові за наслідками перегляду оскаржуваних судових рішень. При цьому, не досліджуючи докази та не встановлюючи нові обставини. Відповідно Верховний Суд не може змінювати суть позовної заяви.
Отже, в задоволенні вимоги про виправлення описки в ухвалі Верховного Суду від 09 липня 2025 року слід відмовити. 
Враховуючи те, що в прийнятті додаткових судових рішень по зазначеним вище вимогам позивачу відмовлено, то, відповідно, вимога про виправлення описки в ухвалі від 23 вересня 2025 року про відкриття касаційного провадження, яка є похідною, задоволенню не підлягає. 
З урахуванням встановлених обставин та на підставі наведеного правового регулювання, підстави для задоволення заяви позивача про ухвалення додаткових судових рішень у справі № 240/20897/24 відсутні.
Керуючись статтями 248, 252, 253, 256 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткових судових рішень у справі № 240/20897/24 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
М.В. Білак
В.Е. Мацедонська
В.М. Соколов, 
Судді Верховного Суду