ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року 
м. Київ

cправа № 916/774/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Губенко Н. М. - головуючий, Вронська Г. О., Кондратова І. Д.,

за участю секретаря судового засідання - Долгополової Ю. А.,

представників учасників справи:
прокуратури - Томчук М. О.,
позивача 1 - не з`явився,
позивача 2 - не з`явився,
відповідача - Оляш К. І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія"
на рішення Господарського суду Одеської області
у складі судді Погребної К. Ф.
від 14.11.2024 та
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Богатир К. В. - головуючий, Поліщук Л. В., Таран С. В.
від 27.02.2025

за позовом Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Білгород-Дністровського міжрайонного управління водного господарства, Південного офісу Держаудитслужби
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія"
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 1 362 098,12 грн,
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог
Заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби та Білгород-Дністровського міжрайонного управління водного господарства з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" про:
- визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 26.08.2021 до договору про закупівлю електричної енергії у постачальника від 28.05.2021 № 67, укладеної між Білгород-Дністровським міжрайонним управлінням водного господарства та Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія";
- визнання недійсною додаткової угоди № 3 від 28.08.2021 до договору про закупівлю електричної енергії у постачальника від 28.05.2021 № 67, укладеної між Білгород-Дністровським міжрайонним управлінням водного господарства та Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія;
- визнання недійсною додаткової угоди № 4 від 25.11.2021 до договору про закупівлю електричної енергії у постачальника від 28.05.2021 № 67, укладеної між Білгород-Дністровським міжрайонним управлінням водного господарства та Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія";
- визнання недійсною додаткової угоди № 5 від 26.11.2021 до договору про закупівлю електричної енергії у постачальника від 28.05.2021 № 67, укладеної між Білгород-Дністровським міжрайонним управлінням водного господарства та Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія";
- визнання недійсною додаткової угоди № 6 від 29.11.2021 до договору про закупівлю електричної енергії у постачальника від 28.05.2021 № 67, укладеної між Білгород-Дністровським міжрайонним управлінням водного господарства та Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія";
- визнання недійсною додаткової угоди № 10 від 28.02.2022 до договору про закупівлю електричної енергії у постачальника від 28.05.2021 № 67, укладеної між Білгород-Дністровським міжрайонним управлінням водного господарства та Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія";
- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" на користь Білгород-Дністровського міжрайонного управління водного господарства коштів в сумі 1 362 098,12 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладання додаткових угод в дуже малий проміжок часу, а саме 26.08.2021, 28.08.2021, 25.11.2021, 26.11.2021, 29.11.2021, 28.02.2022 дають підстави для висновку, що такий підхід до оформлення змін до ціни договору був зумовлений не відповідними коливаннями на ринку товару, а формальним дотриманням приписів щодо не перевищення 10% одноразового збільшення, який суттєво дотримано не був, тобто укладання спірних додаткових угод не мало легітимної мети у розумінні частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України.
2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
Білгород-Дністровським міжрайонним управлінням водного господарства було проведено відкриті торги щодо закупівлі електричної енергії (електрична енергія з врахуванням послуги з передачі електроенергії), код за Єдиним закупівельним словником ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія, в обсязі 4575460 кВт*год з очікуваною вартістю 11 600 000 грн. Строк поставки товарів: з 01.06.2021 по 31.12.2021. Джерело фінансування закупівлі: Державний бюджет України.
Оголошенні про проведення відкритих торгів оприлюднено в мережі інтернет на веб-порталі Prozorro за №UA-2021-03-29-001408-b. 
Переможцем процедури відкритих торгів визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" з ціновою пропозицією 10 941 132,78 грн. 
За результатами проведених торгів між Білгород-Дністровським міжрайонним управлінням водного господарства та Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" 28.05.2021 було укладено договір №67 про закупівлю електричної енергії у постачальника.
Відповідно до пункту 2.1 договору за цим договором постачальник продає електричну енергію, за кодом CPV за ДК 021:2015-09310000-5 Електрична енергія, споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно із умовами цього договору. Кількість електричної енергії на червень-грудень 2021 року визначено в обсязі 4575460 кВт*год, відповідно до додатку 3 до договору «Обсяги постачання (закупівлі) електричної енергії Споживачу (чем)».
Пунктом 2.3 договору передбачено строк постачання електричної енергії - з 01.06.2021 по 31.12.2021. 
Згідно із пунктом 5.1 договору ціна цього договору на червень-грудень 2021 року становить 10 941 132,78 грн, у тому числі ПДВ 1 823 522,13 грн. Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору. 
Ціна (тариф) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника (пункт 5.2 договору). 
Ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни (пункт 5.4 договору). 
Відповідно до пункту 13.2 договору згідно з вимогами Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або піни пропозиції учасника, у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії. Наявність факту коливання ціни товару на ринку підтверджується довідкою(ми) (листом(ми)) (завіреними копіями цих довідки(ок) або листа(ів)) відповідних органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку, або інформацією з вебсайту ДП Оператор ринку (htpp://www.oree.com.ua) (згідно з частинами 6, 9 статті 67 Закону України "Про ринок електричної енергії", з урахуванням листа Мінекономрозвитку України від 14.08.2019 № 3304-04/33869-06 "Щодо зміни ціни у договорах постачання електричної енергії") для документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку. Зміна ціни за одиницю товару застосовується з початку розрахункового періоду, в якому відбулися такі зміни; 3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку; 6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Рlatts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни. Сторони можуть внести відповідні зміни у разі зміни регульованих цін (тарифів), при цьому, підтвердженням можливості внесення таких змін будуть чинні (введені в дію) нормативно-правові акти відповідного уповноваженого органу або держави щодо встановлення регульованих цін; 8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини 6 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Згідно із пунктом 13.4 договору постачальник має повідомити про зміну будь-яких умов договору споживача не пізніше, ніж за 20 днів до їх застосування, з урахуванням інформації про право споживача розірвати договір. Постачальник зобов`язаний повідомити споживача в порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни і про право припинити дію договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації постачальнику, якщо споживач не приймає нові умови.
Додатком №2 до договору «Комерційна пропозиція ПВЦ-індивідуальна комерційна пропозиція» визначено ціну на електричну енергію на дату проведення аукціону - 1,9927199997 грн за 1 кВт/год без ПДВ, ціна на електричну енергію з 20 липня 2021 року складає 2,191992 грн за 1 кВт/год без ПДВ.
17.08.2021 було укладено додаткову угоду № 1 до договору про закупівлю електричної енергії у постачальника №67 від 28.05.2021. Даною додатковою угодою внесено зміни до істотних умов договору та визначено ціну за 1 кВт*год у розмірі 2,6303904 грн, в т.ч. ПДВ 0,4383984 грн, чим зменшено кількість предмету закупівлі, а саме кількість електричної енергії на червень-грудень 2021 року в обсязі 4209112 кВт*год. Крім того, за умовами даної додаткової угоди, вона діє в частині розрахунків з 20.07.2021.
26.08.021 було укладено додаткову угоду № 2 до договору про закупівлю електричної енергії у постачальника №67 від 28.05.2021. Даною додатковою угодою внесено зміни до істотних умов договору та визначено ціну за 1 кВ*год у розмірі 2,893429439564400 грн, в т.ч. ПДВ 0,4822383399274 грн, чим зменшено кількість предмету закупівлі, а саме кількість електричної енергії на червень-грудень 2021 року в обсязі 3876069 кВт*год. Крім того, за умовами даної додаткової угоди, вона діє в частині розрахунків з 01.08.2021.
28.08.2021 було укладено додаткову угоду № 3 до договору про закупівлю електричної енергії у постачальника №67 від 28.05.2021. Даною додатковою угодою внесено зміни до істотних умов договору та визначено ціну за 1 кВ*год у розмірі 3,18277238352084 грн, в т.ч. ПДВ 0,53046206392014 грн, чим зменшено кількість предмету закупівлі, а саме кількість електричної енергії на червень-грудень 2021 року в обсязі 3573303 кВт*год. Крім того, за умовами даної додаткової угоди, вона діє в частині розрахунків з 01.08.2021.
25.11.2021 було укладено додаткову угоду № 4 до договору про закупівлю електричної енергії у постачальника №67 від 28.05.2021. Даною додатковою угодою внесено зміни до істотних умов договору та визначено ціну за 1 кВ*год у розмірі 3,50074 грн, в т. ч. ПДВ 0,58346 грн, чим зменшено кількість предмету закупівлі, а саме кількість електричної енергії на червень-грудень 2021 року в обсязі 3409894 кВт*год. Крім того, за умовами даної додаткової угоди, вона діє в частині розрахунків з 20.10.2021.
26.11.2021 було укладено додаткову угоду № 5 до договору про закупівлю електричної енергії у постачальника №67 від 28.05.2021. Даною додатковою угодою внесено зміни до істотних умов договору та визначено ціну за 1 кВ*год у розмірі 3,85045 грн, в т.ч. ПДВ 0,64174 грн, чим зменшено кількість предмету закупівлі, а саме кількість електричної енергії на червень-грудень 2021 року в обсязі 3261336 кВт*год. Крім того, за умовами даної додаткової угоди, вона діє в частині розрахунків з 20.10.2021.
29.11.2021 було укладено додаткову угоду № 6 до договору про закупівлю електричної енергії у постачальника №67 від 28.05.2021. Даною додатковою угодою внесено зміни до істотних умов договору та визначено ціну за 1 кВ*год у розмірі 4,23511 грн, в т.ч. ПДВ 0,70585 грн, чим зменшено кількість предмету закупівлі, а саме кількість електричної енергії на червень-грудень 2021 року в обсязі 3126266 кВт*год. Крім того, за умовами даної додаткової угоди, вона діє в частині розрахунків з 20.10.2021.
28.12.2021 було укладено додаткову угоду № 7 до договору про закупівлю електричної енергії у постачальника №67 від 28.05.2021. Даною додатковою угодою визначено новий строк постачання електричної енергії з 01.06.2021 до 31.03.2022. 
28.12.2021 було укладено додаткову угоду № 8 до договору про закупівлю електричної енергії у постачальника №67 від 28.05.2021. Даною додатковою угодою внесено зміни до істотних умов договору, зокрема зменшено ціну договору на 4 502 410,00 грн та визначено остаточну ціну у розмірі 6 438 722,78 грн з ПДВ, а кількість електричної енергії 2061394 кВт*год. 
19.01.2022 було укладено додаткову угоду № 9 до договору про закупівлю електричної енергії у постачальника №67 від 28.05.2021. Даною додатковою угодою внесено зміни до істотних умов договору, зокрема збільшено ціну договору на 1 000 000,00 грн та визначено остаточну ціну у розмірі 7 438 722,78 грн з ПДВ, а кількість електричної енергії 2297515 кВт*год. 
28.02.2022 було укладено додаткову угоду № 10 до договору про закупівлю електричної енергії у постачальника №67 від 28.05.2021. Даною додатковою угодою внесено зміни до істотних умов договору та визначено ціну за 1 кВ*год у розмірі 4,297164 грн, в т.ч. ПДВ 0,716194 грн, чим зменшено кількість предмету закупівлі, а саме кількість електричної енергії в обсязі 2294105 кВт*год. Крім того, за умовами даної додаткової угоди, вона діє в частині розрахунків з 01.01.2022.
02.05.2022 було укладено додаткову угоду № 11 до договору про закупівлю електричної енергії у постачальника №67 від 28.05.2021. Даною додатковою угодою внесено зміни до істотних умов договору, зокрема зменшено ціну договору на 426 083,65 грн та визначено остаточну ціну у розмірі 7 012 639,13 грн з ПДВ, а кількість електричної енергії 2194951 кВт*год.
На виконання умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" поставило Білгород-Дністровському міжрайонному управлінню водного господарства 2 194 951 кВт*год загальною вартістю 7 005 199,13 грн, що підтверджується актами приймання-передачі.
В свою чергу Білгород-Дністровське міжрайонне управління водного господарства сплатило на рахунок Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" 7 005 199,13 грн, що підтверджується платіжними дорученнями.
3. Короткий зміст судових рішень
Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.11.2024 у справі № 916/774/23, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.02.2025, позов задоволений повністю.
Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції мотивовані тим, що:
- додатковою угодою №2 відбулося збільшення ціни за l кВт*год електроенергії на 21%; додатковою угодою №3 відбулося збільшення ціни за l кВт*год електроенергії на 33,1%; додатковою угодою №4 відбулося збільшення ціни за l кВт*год електроенергії на 46,4%; додатковою угодою №5 відбулося збільшення ціни за l кВт*год електроенергії на 61%; додатковою угодою №6 відбулося збільшення ціни за l кВт*год електроенергії на 77,1%; додатковою угодою №10 відбулося збільшення ціни за l кВт*год електроенергії на 79,7%. Тобто, укладаючи дані додаткові угоди було порушено гранично можливо межу підвищення ціни товару, що є самостійною підставою для визнання додаткових угоди недійсними;
- ціна за одиницю товару є істотною умовою договору про закупівлю електричної енергії у постачальника №67 від 28.05.2021 та додаткових угод №№ 2, 3, 4, 5, 6, 10 укладених до такого договору, а отже вказані додаткові угоди можуть бути визнані недійсними лише у повному обсязі;
- постачання електричної енергії споживачу і його оплата мали здійснюватися сторонами відповідно до умов укладеного договору №67 від 28.05.2021 та з урахуванням додаткової угоди №1. Тобто вартість електричної енергії, поставленої до 20.07.2021, обраховується за ціною 2,391264 грн. за 1 кВт/год з ПДВ (ціна визначена договором №67), а вартість електричної енергії, поставленої починаючи з 20.07.2021, розраховуються за ціною 2,6303904 за 1 кВт/год з ПДВ (ціна визначена додатковою угодою № 1 до договору №67). В той же час, як було встановлено судом, відповідачем були виставлені рахунки за спожиту електричну енергію, сторонами договору було складено акти прийняття-передавання товарної продукції у загальному обсязі 2 194 951 кВт*год та Білгород-Дністровським міжрайонним управлінням водного господарства сплачено 7 005 199,13 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, наявними у матеріалах справи. За таких обставин, судом встановлено, що за вказаним договором використано 2 194 951 кВт*год, а саме 545 640 кВт*год до 20.07.2021 та 1 649 311 кВт*год після 20.07.2021, що відповідно за ціною, що передбачена договором в первісній редакції та додатковою угодою №1, до моменту укладання оспорюваних додаткових угод, мало складати 5 643 101,01 грн ((545 640 х 2,391264 = 1 304 769,29 грн) + (1 649 311 х 2,6303904 = 4 338 331,72)). Таким чином, грошові кошти в сумі 1 362 098,12 грн (7 005 199,13 грн - 5 643 101,01 грн) є такими, що були безпідставно одержані Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія", підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути Ізмаїльському управлінню водного господарства, що відповідає приписам статей 216, 1212 Цивільного кодексу України.
4. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи
У касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 14.11.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.02.2025 у справі № 916/774/23, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Скаржник у якості підстав касаційного оскарження рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції зазначив пункти 1, 2, 3 та 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 
Так, скаржник зауважив, що суди:
- неправильно застосували пункт 1 статті 5, статтю 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частину 1 статті 57, пункт 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, статті 15, 16, 203, 215, 216, 217, частину 1 статті 638, статтю 1212 Цивільного кодексу України, частину 3 статті 180 Господарського кодексу України, статті 2, 22, 48 Бюджетного кодексу України, абзац 3 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", пункти 2, 7 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", пункти 5, 7, 43 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 228 від 28.02.2002; 
- порушили пункт 1 частини 3 статті 2, частину 4 статті 11, частину 1 статті 86, пункт 2 частини 1 статті 226, статтю 236 Господарського процесуального кодексу України; 
- неправильно застосували абзац 3 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та не врахували висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц щодо застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах та порушили пункт 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України;
- неправильно застосували статті 2, 22, 48 Бюджетного кодексу України, пункти 5, 7, 43 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 228 від 28.02.2002 та не врахували висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у підпунктах 6.30-6.32 постанови від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18, підпунктах 6.27-6.29 постанови від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, підпунктах 8.19.-8.32. постанови від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15.08.2023 у справі № 916/1203/21, щодо застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах та порушили пункт 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України;
- не врахували висновки щодо застосування статей 15, 16, 203, 215, 216 Цивільного кодексу України (в контексті того, що під час розгляду позовної вимоги про визнання правочину недійсним відповідачами по справі мають бути всі сторони цього правочину), викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19, а також у постановах Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 670/23/18, від 18.11.2020 у справі № 318/1345/17, від 26.01.2022 у справі № 917/2041/20, від 26.09.2023 у справі № 910/2392/22, від 30.01.2024 у справі № 924/564/22, від 04.07.2024 у справі № 924/334/22, від 04.09.2024 у справі № 922/42/24, від 30.10.2024 у справі № 910/9383/23, у подібних правовідносинах;
- застосували статтю 1212 Цивільного кодексу України без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 13.04.2024 у справі № 910/9880/23, у подібних правовідносинах;
- застосували статтю 216 Цивільного кодексу України без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2024 у справі № 918/1043/21, у подібних правовідносинах.
Крім того, скаржник зазначив, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування пункту 1 статті 5, статті 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; частини 1 статті 57 Конституції України; пунктів 2, 7 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі"; статті 217, частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України; частини 3 статті 180 Господарського кодексу України; пункту 1 частини 3 статті 2, частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України.
Також скаржник вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, щодо застосування пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" з підстав невідповідності вказаної норми права критерію "якість закону", порушення принципу належного урядування з огляду на неоднакове праворозуміння пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зміни законодавства, та викладає мотиви й обґрунтування такої необхідності. 
Разом з тим, скаржник зазначив, що суди не дослідили зібрані у справі докази, а саме зміст додаткової угоди № 10 від 28.02.2022 до договору про закупівлю електричної енергії у постачальника від 28.05.2021 № 67 та постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2454 від 01.12.2021, що призвело до незастосування судами норми (пункту 7 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі"), яка підлягала застосуванню (пункт 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України).
5. Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Згідно із частиною 3 статті 3 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до частини 3 статті 41 Господарського процесуального кодексу України у господарських справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (підпункти 6.21, 6.22), від 26.02.2019 у справі № 915/478/18 (підпункти 4.19, 4.20), від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 26), від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18 (пункт 35), від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (підпункт 8.5), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 80), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 75), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.16) і № 922/1830/19 (підпункт 7.1)).
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 76), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.17) і № 922/1830/19 (підпункт 7.2)). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 27), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.18) і № 922/1830/19 (підпункт 7.3)).
У пункті 55 постанови від 14.12.2022 у справі № 2-3887/2009 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ці висновки актуальні також щодо участі територіальної громади в цивільних правовідносинах та судовому процесі.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19 Конституції України).
Пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону № 1697-VII, який набрав чинності 15.07.2015. Частина 1 цієї статті визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Згідно з абзацами першим та другим частини 3 статті 23 Закону № 1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Абзац третій частини 3 цієї статті передбачає заборону здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.
Позов у цій справі прокурор подав в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби та Білгород-Дністровського міжрайонного управління водного господарства з посиланням на їх бездіяльність щодо захисту інтересів держави, які полягають у забезпеченні реалізації принципів регулювання бюджетних відносин під час здійснення публічних закупівель.
Суди встановили, що відповідно до розділу І Положення про Білгород-Дністровське міжрайонне управління водного господарства, затвердженого наказом Державного агентства меліорації та рибного господарства України № 473 від 30.12.2022, останнє є бюджетною неприбутковою організацією, яка утворена та зареєстрована в порядку, визначеному законом, і належить до сфери управління Державного агентства меліорації та рибного господарства України.
Управління у межах своїх повноважень забезпечує на території Білгород-Дністровського району (Білгород-Дністровська, Дивізійська, Кароліно-Бугазька, Кулевчанська, Лиманська, Маразліївська, Мологівська, Петропавлівська, Плахтіївська, Саратська, Старокозацька, Сергіївська, Тзтарбунарська, Тузлівська, Успенівська та Шабівська територіальні громади) Одеської області вирішення питань щодо гідротехнічної меліорації земель та експлуатації державних водогосподарських об`єктів комплексного призначення, міжгосподарських меліоративних систем, здійснює від імені Держрибагентства виробничі та експлуатаційні функції з управління інженерною інфраструктурою меліоративних систем та її окремими об`єктами, що перебувають у державній власності.
Також, Управління, зокрема, зобов`язане здійснювати публічні закупівлі товарів, робіт і послуг за державні кошти відповідно до законодавства; забезпечувати цільове і раціональне використання бюджетних коштів; подавати до Держрибагентства бюджетну, фінансову, відомчу, статистичну звітність та іншу оперативну інформацію (розділ ІІІ Положення).
Правовий статус розпорядників бюджетних коштів, їх повноваження та відповідальність визначені положеннями Бюджетного кодексу України та підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, якою затверджено Порядок складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ (далі - Порядок).
Відповідно до статті 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.
Пунктом 18 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України передбачено, що головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.
Розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня - розпорядник, який у своїй діяльності підпорядкований відповідному головному розпоряднику та (або) діяльність якого координується через нього (абзац третій пункту 7 Порядку).
Поняття та функції розпорядників бюджетних коштів визначені підпунктом 47 статті 2 Бюджетного кодексу України, згідно з яким розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення витрат бюджету (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (підпункт 6.20) та від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18 (підпункт 6.22)).
Бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження. Бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому. Бюджетне призначення - повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування (пункти 6, 7 та 8 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України).
Абзацами першим та другим пункту 5 Порядку визначено, зокрема, що установам можуть виділятися бюджетні кошти тільки за наявності затверджених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду. Установи мають право брати бюджетні зобов`язання витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.
За змістом абзацу другого пункту 43 Порядку розпорядники мають право провадити діяльність виключно в межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду. 
Враховуючи наведене, Білгород-Дністровське міжрайонне управління водного господарства у спірних правовідносинах, які виникли щодо закупівлі електричної енергії за договором, діє як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів) та є замовником зазначеного товару в обсязі та в межах видатків, що визначені розпорядником бюджетних коштів вищого рівня - Державного агентства меліорації та рибного господарства України.
Водночас слід зазначити, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" є суб`єктом господарювання, а метою його діяльності як учасника господарських відносин є досягнення економічних та соціальних результатів і одержання прибутку відповідно до частини 2 статті 3 Господарського кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно із частиною 4 статті 48 Бюджетного кодексу України зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини 6 цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.
Отже, у відносинах щодо розрахунків з постачальником електричної енергії за договором Білгород-Дністровське міжрайонне управління водного господарства, який є розпорядником бюджетних коштів, виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як сторона у зобов`язальних правовідносинах. 
Беручи до уваги викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Білгород-Дністровського міжрайонного управління водного господарства.
Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі.
Водночас, оскільки прокурором неправильно визначено позивача у цій справі - Білгород-Дністровське міжрайонне управління водного господарства, знайшли своє підтвердження доводи скаржника про те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки щодо застосування статей 15, 16, 203, 215, 216 Цивільного кодексу України (в контексті того, що під час розгляду позовної вимоги про визнання правочину недійсним відповідачами по справі мають бути всі сторони цього правочину), викладені, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19 констатувала, що позов, який пред`являється особою, яка не була учасником правочину про визнання правочину недійсним, повинен бути пред`явлений до всіх учасників такого правочину. Суд зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем або залучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову саме через неналежність відповідача, зокрема через те, що не всі сторони правочину є сторонами справи.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19 виснувала, що якщо під час розгляду позовних вимог про визнання правочину недійним суд встановить, що позов пред`явлено не до всіх учасників цього правочину, тобто встановить неналежний суб`єктний склад учасників справи, суд відмовляє в задоволенні позову із зазначеної підстави.
Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій, не встановивши належного складу відповідачів у цій справі (з огляду на те, що прокурор помилково Білгород-Дністровське міжрайонне управління водного господарства позивачем у цій справі, в той час як даний позов мав бути пред`явлений до нього як учасника спірних правочинів), дійшли помилкового висновку про обґрунтованість позову в частині визнання додаткових угод недійсними, оскільки такий висновок судів не відповідає висновку щодо застосування норм статей 203, 215, 216 Цивільного кодексу України (в контексті того, що під час розгляду позову про визнання правочину недійсним сторонами справи мають бути всі сторони цього правочину), викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19.
Разом з тим, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що висновок щодо застосування реституції у подібних до цієї справи правовідносинах у сфері публічних закупівель вже був сформований Верховним Судом та викладений, зокрема у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.03.2024 у справі № 904/192/22. Згідно з висновком, викладеним у зазначеній постанові, для захисту інтересів держави нераціонально та неефективно витрачені бюджетні кошти мають повертатися (стягуватися) саме на користь держави в особі уповноваженого органу як головного розпорядника бюджетних коштів, тобто на користь державного бюджету (пункт 35 постанови). У спорі за позовом прокурора про визнання недійсним договору про закупівлю головний розпорядник бюджетних коштів є належним позивачем у справі, який уособлює державу, за захистом інтересів якої прокурор звернувся з таким позовом до суду. Прокурор, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в особі головного розпорядника бюджетних коштів про визнання недійсним договору про закупівлю та застосування наслідків недійсності такого правочину не має права вимагати стягнення грошових коштів (застосування реституції) на користь юридичної особи, яка не уособлює державу, за захистом інтересів якої позивач звернувся з цим позовом до суду, та є організатором переговорної процедури закупівлі.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.03.2024 у справі № 904/192/22 також зазначила, що застосування наслідків недійсності правочину на користь позивача, який не є стороною оспорюваного договору, наразі неможливе при застосуванні процесуальної конструкції, запропонованої прокурором, оскільки кошти підлягають стягненню з ТОВ "ХЕЛГ" на користь Підприємства як іншої сторони оспорюваного правочину, і, як наслідок, вказана одностороння реституція не відповідає положенням чинного законодавства, адже для захисту інтересів держави нераціонально та неефективно витрачені бюджетні кошти мають повертатися (стягуватися) саме на користь держави в особі уповноваженого органу (Міністерства) як головного розпорядника бюджетних коштів, тобто на користь державного бюджету.
Крім того, об`єднана палата наголосила, що навіть у випадку визначення Підприємства позивачем, на користь якого на підставі частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України підлягали би стягненню грошові кошти, отримані Товариством за договором № 05-05-21-01, задоволення такої вимоги не призвело би до ефективного захисту інтересів держави в особі Мінмолодьспорту України, адже неможливо відновити права та інтереси держави в особі відповідного органу, стягуючи при цьому кошти на користь юридичної особи (Спортивного центру), яка є самостійним суб`єктом господарювання, не уособлює державу.
Разом з тим, суди попередніх інстанцій не врахували наведене, та стягнули кошти на користь Білгород-Дністровського міжрайонного управління водного господарства - іншої сторони оспорюваних правочинів, а не на користь головного розпорядника бюджетних коштів, що свідчить про помилковість висновків судів щодо наявності підстав для задоволення позову в цій частині. 
6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частин 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Пунктом 3 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частини 1, 3 статті 311 Господарського процесуального кодексу України).
З огляду на викладене та з урахуванням встановлених судами обставин справи, наявні передбачені частиною 1 статті 311 Господарського процесуального кодексу України підстави для скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову у позові.
7. Судові витрати
У зв`язку зі скасуванням рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції, та прийняттям нового рішення відповідно до приписів статей 129, 315 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд здійснює розподіл судових витрат.
За змістом частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
З огляду на висновок Верховного Суду про скасування судових рішень у справі та ухвалення нового рішення про відмову у позові, судові витрати, понесені Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" у зв`язку з розглядом справи у судах апеляційної та касаційної інстанцій, покладаються на Одеську обласну прокуратуру.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Одеської області від 14.11.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.02.2025 у справі № 916/774/23 скасувати.
3. Ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.
4. Стягнути з Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3; ідентифікаційний код 03528552) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" (65007, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 88; ідентифікаційний код 42114410) 83 229, 95 грн (вісімдесят три тисячі двісті двадцять дев`ять гривень 95 коп.) судового збору, сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарг.
5. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду Одеської області.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. М. Губенко

Судді Г. О. Вронська 

І. Д. Кондратова