ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 320/21101/24
адміністративне провадження № К/990/28142/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Рибачука А.І.
суддів: Коваленко Н.В., Бучик А.Ю.,
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 320/21101/24
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області (далі - ГУ Нацполіції) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ГУ Нацполіції
на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2025, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Василенка Я.М., суддів: Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. В травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
визнати протиправним та скасувати висновок ГУ Нацполіції від 04.04.2024 про відмову у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків;
зобов`язати ГУ Нацполіції повторно розглянути його заяву від 07.02.2024 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відмова відповідача у виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням йому інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції з мотивів того, що з моменту звільнення до моменту встановлення групи інвалідності пройшло більше шести місяців, є протиправною, оскільки первинно йому було визначено відсоток втрати працездатності протягом шести місяців після звільнення зі служби, а групу інвалідності встановлено після повторного огляду, що, на його думку, свідчить про наявність підстав для призначення одноразової грошової допомоги відповідно до частини першої статті 97 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII), в розмірі, визначеному підпунктом «в» пункту 3 частини першої статті 99 Закону № 580-VIII.
2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 відмовлено у задоволенні позову.
3. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено:
визнано протиправним та скасовано висновок ГУ Нацполіції від 04.04.2024 щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків;
зобов`язано ГУ Нацполіції повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.02.2024 про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, відповідно до пункту 3 частини першої статті 97 Закону №580-VIII та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4 (далі - Порядок та умови №4), з урахуванням висновків суду, викладених в цій постанові.
4. 01.07.2025 ГУ Нацполіції звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2025 та залишити в силі рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2024.
5. Верховний Суд ухвалою від 07.08.2025 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
6. 19.08.2025 від ОСОБА_1 до суду касаційної інстанції надійшов відзив на зазначену вище касаційну скаргу, у якому позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване відповідачем судове рішення - без змін.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
7. У справі, яка розглядається, суди встановили, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 16.08.2004 по 06.11.2015 та в органах Національної поліції України з 07.11.2015 по 04.03.2022.
Відповідно до акту розслідування нещасного випадку від 08.03.2023 № 2, затвердженого начальником Вишгородського РУП ГУ Нацполіції, ОСОБА_1 14.03.2022 отримав тілесні ушкодження у період дії воєнного стану під час забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, в період проходження служби під час виконання службових обов`язків (підпункт 1 пункту 7 розділу 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.2020 №1139/35422).
Наказом начальника ГУ Нацполіції від 30.06.2023 № 143 о/с позивача 30.06.2023 звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 2 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII (через хворобу).
Згідно із довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 АГ № 0027197 позивачу 06.09.2023 встановлено 25% ступеню втрати професійної працездатності.
06.09.2023 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, у якій просив виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з частковою втратою працездатності внаслідок отриманих тілесних ушкоджень у період дії воєнного стану під час забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, в період проходження служби під час виконання службових обов`язків.
Листом від 24.01.2024 ГУ Нацполіції відмовило позивачу у призначенні такої допомоги з посиланням на те, що ступінь втрати професійної працездатності у відсотках йому була встановлено після звільнення зі служби.
Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК серії АВ №1116505 з 07.02.2024 позивачеві встановлена ІІІ група інвалідності, причиною якої є захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції.
07.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в поліції.
04.04.2024 ГУ Нацполіції складено висновок «Про призначення одноразової грошової допомоги», згідно із яким позивачу відмовлено у призначенні такої допомоги.
Листом від 16.04.2024 № 29/К-305 ГУ Нацполіції, з посиланням на пункт 3 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII, повідомило позивача про відсутність підстав для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, оскільки з моменту його звільнення з поліції (30.06.2023) до дати встановлення інвалідності (07.02.2024) минуло більше шести місяців.
Не погоджуючись із такою відмовою відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
8. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що положеннями Закону № 580-VIII передбачено право на виплату одноразової грошової допомоги поліцейському у зв`язку з установленням інвалідності лише за умови, що таку інвалідність встановлено не пізніше шести місяців з дня його звільнення зі служби. Оскільки позивачеві ІІІ групу інвалідності було встановлено після спливу більш ніж семи місяців з моменту звільнення зі служби в поліції, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач діяв у межах наданих повноважень та правомірно відмовив у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги.
9. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення позову, апеляційний суд послався на те, що незначний пропуск шестимісячного строку для встановлення інвалідності, з яким пов`язане виникнення права на виплату одноразової грошової допомоги, визначеного пунктом 3 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII, був обумовлений об`єктивними та незалежними від позивача обставинами, зокрема необхідністю проходження багаторазових медичних обстежень і тривалого стаціонарного лікування. За таких умов, на переконання апеляційного суду, відповідач допустив надмірний формалізм під час вирішення питання про призначення позивачеві одноразової грошової допомоги, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування висновку про відмову у її призначенні та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням ІІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ
10. Касаційну скаргу ГУ Нацполіції обґрунтовує тим, що однією з обов`язкових умов для виникнення в колишнього поліцейського права на виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням такій особі групи інвалідності є те, що інвалідність повинна бути встановлена не більше ніж протягом шести місяців після звільнення зі служби, а враховуючи, що позивачеві ІІІ група інвалідності була встановлена після спливу шестимісячного строку з моменту звільнення зі служби, права на отримання одноразової грошової допомоги він не має.
11. У відзиві на касаційну скаргу позивач вказує на те, що суд апеляційної інстанції прийняв законне та вмотивоване судове рішення та зазначає, що касаційна скарга відповідача є необґрунтованою, у зв`язку з чим просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
12. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів виходить із такого.
13. Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава (стаття 1 Основного Закону України).
14. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).
15. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
16. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша); це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частина друга); пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя).
17. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон № 580-VIII.
18. Сферу соціального захисту поліцейських урегульовано розділом ІХ Закону № 580-VIII, яким визначаються, зокрема порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги (статті 97-101).
19. Так, за змістом частини першої статті 97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, зокрема, у разі:
визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, чи в період дії воєнного стану під час безпосередньої участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, протягом шести місяців після його звільнення з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті (пункт 3 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII);
отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, чи в період дії воєнного стану під час безпосередньої участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності (пункт 5 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII).
20. Аналіз наведених положень частини першої статті 97 Закону № 580-VIII дає підстави для висновку, що держава гарантує одноразову грошову допомогу поліцейському, який набув інвалідності або частково втратив працездатність без встановлення інвалідності внаслідок поранення чи захворювання, пов`язаних із проходженням служби, та звільнився з поліції у зв`язку з неможливістю її подальшого проходження з причин, що виникли під час служби і не залежали від його волі. Така соціальна виплата має компенсаційний характер і спрямована на забезпечення належного соціального захисту осіб, які були змушені припинити службу через стан здоров`я, зумовлений виконанням службових обов`язків.
21. Відповідно до частини першої статті 100 Закону № 580-VIII визначення інвалідності та ступеня втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до закону та інших нормативно-правових актів.
22. При цьому, згідно із частиною восьмою статті 100 Закону № 580-VIII особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.
23. З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97-101 Закону № 580-VIII, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 затверджено Порядок та умови №4, які визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.
24. Згідно із пунктом 1 Розділу ІІ Порядку та умов № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема: у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії; у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата видачі довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.
25. Тобто, протягом трьох років з дня виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, який визначається за правилами пункту 1 Розділу ІІ Порядку та умов № 4, особа вправі реалізувати свої право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної Законом № 580-VIII.
26. Пунктом 1 Розділу ІІІ Порядку та умов № 4 визначено, що формування документів для призначення та виплати ОГД в органах поліції, закладах освіти здійснюється бухгалтерською службою у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці (далі - СДНОП), підрозділами правового забезпечення органів поліції та закладів освіти, а також працівниками медичних (військово-лікарських) комісій МВС (далі - ВЛК).
27. Посадові особи органів поліції, закладів освіти у межах своїх повноважень повинні сприяти особам, які мають право на призначення і отримання ОГД відповідно до законодавства України, в отриманні та оформленні ними документів, необхідних для своєчасного ухвалення рішення про призначення і виплату зазначеної допомоги (пункт 2 Розділу ІІІ Порядку та умов № 4).
28. Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається керівнику органу поліції, закладів освіти за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до органів державної влади (пункт 3 Розділу ІІІ Порядку та умов № 4).
29. Відповідно до абзацу третього пункту 1 Розділу IV Порядку та умов № 4 висновок про призначення ОГД складається працівником бухгалтерської служби і підписується керівниками фінансового та кадрового підрозділів органу поліції, закладу освіти, в якому поліцейський проходить (проходив) службу.
30. Пунктом 3 Розділу IV Порядку та умов № 4 визначено, що у разі затвердження висновку про призначення ОГД керівником органу поліції або закладу освіти, в якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня його затвердження видається наказ про виплату ОГД.
У разі відмови у призначенні ОГД чи повернення документів на доопрацювання (документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) заявника письмово інформують про прийняте рішення з обґрунтуванням підстав відмови чи повернення документів на доопрацювання.
31. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення інвалідності протягом визначеного пунктом 3 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII шестимісячного строку після звільнення зі служби є обов`язковою умовою для виникнення права на одноразову грошову допомогу і у зв`язку з тим, що інвалідність позивачеві встановлено після спливу цього строку, суд визнав законною та обґрунтованою відмову відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з відсутністю передбачених законом підстав для її призначення.
32. Натомість апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення позову, виходив із того, що пропуск позивачем шестимісячного строку був незначним і зумовлений об`єктивними, незалежними від нього обставинами, пов`язаними з тривалим лікуванням та проходженням медичних обстежень.
33. Враховуючи такі висновки суду апеляційної інстанції колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
34. Аналізуючи норми права щодо порядку реалізації поліцейським права на отримання одноразової грошової допомоги в разі визначення йому інвалідності, Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, від 22.01.2019 у справі №2340/2663/18, від 15.04.2019 у справі №823/1798/18, від 05.02.2020 у справі №810/836/18, від 23.04.2020 у справі №822/999/18 та інших, неодноразово висловлював правову позицію про те, що право на отримання одноразової грошової допомоги виникає виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення):
1) причиною інвалідності є захворювання, поранення (контузія, травма або каліцтво), пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції;
2) інвалідність повинна бути встановлена до моменту звільнення або не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції;
3) причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.
35. Отже, дотримання шестимісячного строку встановлення інвалідності після звільнення зі служби є однією з обов`язкових умов виникнення у поліцейського права на отримання одноразової грошової допомоги. У цьому аспекті колегія суддів також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.10.2020 у справі № 12-р/2020, яким визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) положення пункту 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII зі змінами. 
36. У пункті 2.8 зазначеного вище рішення від 22.10.2020 у справі № 12-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що закріплення у пункті 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII порядку реалізації особою права на отримання одноразової грошової допомоги потребує встановлення причиново-наслідкового зв`язку між наявністю у поліцейського інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, та неможливістю внаслідок цього продовжувати службу в поліції, що підтверджується відповідним рішенням медичної (військово-лікарської) комісії про непридатність до служби в поліції, на підставі якого поліцейський звільняється зі служби в поліції.
Визначений оспорюваними положеннями Закону №580-VIII шестимісячний строк, протягом якого особі, звільненій зі служби в поліції, може бути встановлена інвалідність унаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в поліції або органах внутрішніх справ, зумовлений потребою встановлення в розумні строки безпосереднього зв`язку між виявленням в особи захворювання (поранення, контузії, травми або каліцтва), несумісного з подальшим проходженням служби, та встановленням їй інвалідності згідно з документами, що стали підставою для її звільнення (рішення медичної (військово-лікарської) комісії про непридатність до служби в поліції).
На думку Конституційного Суду України, встановлений у пункті 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII порядок отримання одноразової грошової допомоги не допускає невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, не містить ознак дискримінації при реалізації поліцейськими права на соціальний захист, є домірним, має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету.
Конституційний Суд України також вважає, що встановлений державою зазначений порядок забезпечує реалізацію права особи на отримання такої допомоги, і наголошує, що додержання визначених Законом № 580-VIII вимог є обов`язком суб`єктів, які претендують на її отримання. Отже, положення пункту 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII не суперечать приписам статті 21, частин першої, другої статті 24 Конституції України.
37. Отже, колегія суддів констатує, що встановлений приписами пункту четвертого частини першої статті 97 Закону №580-VIII строк за характером визначеності є абсолютним, оскільки вказує на конкретний період часу (шість місяців з дня звільнення зі служби для встановлення інвалідності), з яким пов`язано виникнення в особи права на отримання одноразової грошової допомоги і після спливу такого строку право на отримання зазначеної соціальної виплати особа втрачає.
38. Тож, з огляду на те, що цей строк є правоприпиняльним (преклюзивним), він в будь-якому разі та незалежно від поважності причин пропуску такого строку поновленню не підлягає, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про можливість його поновлення через наявність об`єктивних обставин, внаслідок яких позивач не зміг своєчасно реалізувати своє право на відповідний соціальний захист, передбачений законами України, а термін такого пропуску строку є незначним.
39. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що пунктом 8 Розділу ІV Порядку та умов №4 передбачено, що у разі, якщо поліцейському після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
40. Отже, право на отримання одноразової допомоги у разі визначення поліцейському інвалідності законодавець пов`язує не лише з датою встановлення інвалідності, яка має бути визначена до звільнення або не пізніше ніж протягом шести місяців після нього, а й із передбаченою Порядком та умовами № 4 можливістю виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у разі, якщо після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду відповідно до рішення медико-соціальної експертної комісії особі буде встановлено групу інвалідності.
41. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач, зокрема, вказував на те, що первинно йому було визначено 25% ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності внаслідок отриманих тілесних ушкоджень у період дії воєнного стану під час забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, безпосередньо в районі та у період здійснення зазначених заходів, під час виконання ним службових обов`язків, у зв`язку з чим, на його переконання, наявні підстави для виплати такої допомоги з урахуванням подальшого встановлення йому ІІІ групи інвалідності, причиною якої є захворювання пов`язане з проходженням служби в поліції.
42. З огляду на наведені вище норми права та юридичну позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні від 22.10.2020 у справі № 12-р/2020, щодо потреби встановлення в розумні строки безпосереднього зв`язку між виявленням в особи захворювання (поранення, контузії, травми або каліцтва), несумісного з подальшим проходженням служби, та встановленням їй інвалідності згідно з документами, що стали підставою для її звільнення (рішення медичної (військово-лікарської) комісії про непридатність до служби в поліції), Верховний Суд зазначає, що судами попередніх інстанцій у межах розгляду цієї справи не було надано оцінки фактичним обставинам і доводам позивача щодо визначення йому ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, яке передувало встановленню йому групи інвалідності.
43. Водночас саме зазначені обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки з урахуванням приписів пункту 8 Розділу IV Порядку та умов №4 вони безпосередньо впливають на можливість подальшої реалізації особою права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення групи інвалідності.
44. Без дослідження і з`ясування наведених вище обставин ухвалені у цій справі судові рішення не можна вважати законним та обґрунтованим.
45. При цьому, Верховний Суд як суд касаційної інстанції в силу вимог частини другої статті 341 КАС України не наділений повноваженнями встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
46. Відповідно до частини четвертої статті 9 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
47. Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
48. Виходячи з наведеного, можна зробити висновок, що суд, керуючись принципом «ex-officio», демонструє активність у провадженні, оскільки процесуальним законом його уповноважено самостійно, без отримання на те згоди заінтересованих осіб вчиняти такі дії, які гарантуватимуть, що ухвалені ним рішення повністю відповідатимуть вимогам принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі.
49. При цьому Верховний Суд звертає увагу на те, що, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
50. Таким чином, для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу в їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
51. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що без установлення вищевказаних обставин на підставі належних та допустимих доказів та без надання їм належної правової оцінки, суди попередніх інстанцій дійшли передчасних висновків та прийняли рішення, які не відповідають вимогам щодо законності і обґрунтованості.
52. За правилами частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.
53. Зважаючи на те, що допущені судами попередніх інстанцій порушення норм права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати обставини, що не були встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та не були ними досліджені, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, якому необхідно взяти до уваги викладене у цій постанові та встановити зазначені в ній обставини, що стосуються обсягу та змісту спірних правовідносин і охоплюються предметом доказування, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам, аргументам учасників справи та постановити законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 341, 345, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Київській області задовольнити частково.
Скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2025, а справу №320/21101/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області про визнання протиправним і скасування висновку та зобов`язання вчинити певні дії направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач  А.І. Рибачук

судді  Н.В. Коваленко

А.Ю. Бучик