У Х В А Л А
18 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 711/3069/22
провадження № 61-1564ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., 
Фаловської І. М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2022 року у складі судді Демчика Р. В. та постанову Черкаського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року у складі суддів Сіренка Ю. В., Гончар Н. І., Карпенко О. В.
у справі за позовом Управління поліції охорони безпеки в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги охорони та пені за прострочення платежу,
ВСТАНОВИВ: 
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2022 року Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги охорони у розмірі 355 577, 60 грн та пені у розмірі 31 039, 08 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 29 березня 2016 року з відповідачем було укладено договір про забезпечення охорони фізичної особи підрозділами поліції охорони № 71-Д/2016. 
Відповідно до пункту 1.1. Розділу 1 вказаного договору, позивач прийняв на себе зобов`язання надати відповідачу послуги із забезпечення охорони (особистої безпеки) відповідача, а останній зобов`язаний оплатити надані послуги. Договір був укладений строком на 1 місяць з можливістю подальшої пролонгації. 
Свої зобов`язання за договором позивач виконав в повному обсязі. 
У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, 
за ним утворилась заборгованість за період з грудня 2021 року по травень 2022 року включно, що в загальній сумі становить 355 577,60 грн. 
Окрім іншого, умовами договору передбачена відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату послуг у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, відтак, сума нарахованої пені становить 31 039,08 грн.
Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про забезпечення охорони фізичної особи підрозділами поліції охорони № 71-Д/2016 від 29 березня 2016 року у розмірі 355 577,60 грн та пеню у розмірі 31 039,08 грн.
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2022 року, яке залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року позовні вимоги Управління поліції охорони 
з фізичної безпеки в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги охорони та пені за прострочення платежу, задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві заборгованість за договором про забезпечення охорони фізичної особи підрозділами поліції охорони суму основного боргу у розмірі 355 577,60 грн, пеню у розмірі 21 039,08 грн, та судовий збір у розмірі 
5799,25 грн.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, зазначив, що відповідач, не сплативши у вказані в договорі терміни платежі за охорону, порушив вимоги статті 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), 
а тому з нього підлягає стягненню 355 577,60 грн. Крім того, встановивши, що наданий позивачем суду розрахунок суми заборгованості відповідає вимогам закону та умовам укладеного між сторонами договору, суд першої інстанції стягнув з відповідача пеню за несвоєчасне повернення боргу за період 
з 06 квітня 2019 року по 02 серпня 2019 року у розмірі 21 039,08 грн.
З такими висновками суду першої інстанції погодився і апеляційний суд. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
05 лютого 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року.
В касаційній скарзі заявник просить скасувати заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2022 року 
та постанову Черкаського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року 
та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме, що суди не врахували правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22.
Також зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, який належним чином не повідомлений про дату, час і місце судового засідання(пункт 4 частини другої статті 389, пункт 5 частини першої 
статті 411 ЦПК України). На час звернення позивача до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 був мобілізований та проходив військову службу у лавах Збройних Сил України.
Аргументи інших учасників справи
14 березня 2025 року до Верховного Суду від Управління поліції охорони 
з фізичної безпеки в м. Києві, в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року без змін.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2025 року  ОСОБА_1 поновлений строк на касаційне оскарження заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2022 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року, відстрочено сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 7 732, 33 грн до закінчення перегляду справи в касаційному порядку, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року та витребувано із Придніпровського районного суду м. Черкаси цивільну справу № 711/3069/22. 
27 березня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду. 
Позиція Верховного Суду
Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги. 
Касаційне провадження за касаційною відкрито з підстав, передбачених пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України. 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке. 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України (у редакції на момент подання касаційної скарги) для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 
4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною. 
Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»); значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково (підпункт «г»).
Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
У справі предметом позову є стягнення заборгованості в загальному розмірі  376 616, 68 грн, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення 
з касаційною скаргою (757 000, 00 грн). 
Отже, оскаржені судові рішення ухвалені в малозначній справі та не підлягають касаційному оскарженню.
Верховний Суд враховує предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, судову практику в такій категорії справ та вважає, що справа не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України, та відсутні підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
З урахуванням статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
Такий висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).
Водночас застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17, провадження № 14-53цс19, зазначила, якщо касаційна скарга прийнята до проваджена суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити. 
Вказаний правовий висновок підлягає застосуванню до процесуальних правовідносин, які з огляду на викладене, виникли під час розгляду цієї касаційної скарги. 
Разом з тим, особа, яка подає касаційну скаргу у малозначній справі, зобов`язана надати докази та навести доводи на обґрунтування наявності обставин, що є підставою для допуску судового рішення у його справі до перегляду Верховним Судом.
Необхідність розгляду справи в касаційному порядку заявник мотивував відсутністю належного повідомлення його про дату, час і місце судового засідання, що є обов`язковою підставою касаційного оскарження судових рішень за пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України.
Однак такі обставини матеріалами справи не підтвердились.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
Відповідно до статті 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення 
у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно наявної в матеріалах справи інформації про зареєстроване 
у встановленому законом порядку місце проживання відповідача, яка отримана судом першої інстанції у порядку частини шостої статті 187 ЦПК України, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: 
АДРЕСА_1 . Така ж адреса вказана і в долучених до позову документах, зокрема договорі №71-Д/2016 про забезпечення охорони фізичної особи підрозділами поліції охорони.
Відповідач неодноразово викликався у судове засідання для розгляду вказаної справи шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим 
у встановленому законом порядку місцем проживання, однак поштові повідомлення повертались з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Отже, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання вважається днем вручення судового рішення за умови, що судова кореспонденція надіслана за адресою місця проживання чи місця перебування особи, повідомленою цією особою суду або зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Матеріали справи, на час розгляду справи судовим першої інстанції, не містили відомостей щодо наявності у відповідача іншої адреси місця проживання, а також даних щодо перебування останнього в лавах Збройних Сил України, що надало б суду першої інстанції об`єктивні підстави припускати його можливе перебування на військовій службі на час розгляду справи і вже, враховуючи такі обставини, вирішувати питання щодо належного повідомлення.
Суд першої інстанції, повідомляючи ОСОБА_1 про розгляд справи шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання, тобто за єдиною відомою на той час адресою, дотримався вимог ЦПК України щодо належного повідомлення останнього. 
Після постановлення заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2022 року, 13 грудня 2023 року ОСОБА_1 особисто звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення, у задоволенні якої ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси 
від 18 грудня 2023 року відмовлено. Під час розгляду вказаної заяви, ОСОБА_1 також особисто приймав участь у її розгляді.
03 липня 2024 року адвокат Літинський О. П., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» з апеляційною скаргою на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2022 року, зазначивши в апеляційній скарзі електронну адресу, зареєстровану в електронному кабінеті в підсистемі «Електронний суд».
25 липня 2024 року на вказану електронну адресу адвоката Літинського О. П. апеляційним судом була направлена копія ухвали про відкриття апеляційного провадження від 25 липня 2025 року (а.с. 174), а 30 липня 2024 року - копія ухвали від 29 липня 2024 року про призначення справи до розгляду на 03 вересня 2024 року (день постановлення оскаржуваної постанови) (а.с. 178).
12 серпня 2024 року адвокат Літинський О. П., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» з відповіддю на відзив на апеляційну скаргу. 
Відповідно до частин першої та п`ятої статті 14 ЦПК України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система. Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки-повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Днем вручення судової повістки є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи (пункт 2 частини восьмої статті 128 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.
Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (частина п`ята статті 130 ЦПК України).
Отже, якщо адвокат Літинський О. П. як представник ОСОБА_1 був завчасно та належно повідомлений про розгляд справи, призначений апеляційним судом на 03 вересня 2024 року, то і ОСОБА_1 , відповідно, вважається таким, якому вручено повістку, тобто повідомлено про розгляд справи.

Крім того, Черкаським апеляційним судом була направлена судова повістка за зареєстрованим в установленому законом порядку місцем проживання відповідача ОСОБА_1 (а.с. 197), яка повернулась з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою, що відповідно до пункту 3 частини восьмої вимог статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням. 
У судове засідання, призначене на 03 вересня 2024 року ані відповідач, ані його представник не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили.
Відповідно до пунктів 2, 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлений законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.
Наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14, від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19, від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20, від 09 листопада 2023 року у справі № 753/114/22, від 27 листопада 2023 року у справі №359/5486/20.
Доводам ОСОБА_1 щодо неналежного його повідомлення про розгляд справи в суді першої інстанції надана оцінка судом апеляційної інстанції. Позивач не був позбавлений права на участь в судовому розгляду під час перегляду справи в апеляційному порядку, міг надавати свої заперечення та докази або особисто, або через представника. 
З огляду на вказане, колегія суддів доходить висновку, що доводи касаційної скарги щодо неповідомлення відповідача є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. 
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року у справі за позовом Управління поліції охорони безпеки в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги охорони та пені за прострочення платежу, закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко
О. М. Ситнік
І. М. Фаловська