УХВАЛА

25 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 562/383/24
провадження № 61-1128ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 22 серпня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину,

ВСТАНОВИВ:
У січні 2026 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 22 серпня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.
Разом із касаційною скаргою представником заявниці подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
Ухвалою Верховного Суду від 03 лютого 2026 року поновлено строк на касаційне оскарження, касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків, а саме - заявниці слід було надіслати на адресу суду нову редакцію касаційної скарги, яка має відповідати вимогам статті 392 ЦПК України, та в якій належним чином обґрунтувати підставу касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, і роз`яснено заявниці про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

На виконання вимог ухвали суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , 
подала до Верховного Суду нову редакцію касаційної скарги, в якій як підставу скасування судових рішень зазначає пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Крім того, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , як підставу скасування судових рішень зазначає пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК - якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Касаційна скарга підлягає поверненню, оскільки її недоліки ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , усунула не в повному обсязі.

Пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Отже, зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати норму права щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок виклав апеляційний суд з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає незгода з ним.

Аналіз нової редакції касаційної скарги свідчить, що її мотивувальна частина містить формальне посилання на неправильність та незаконність судових рішень. 

Представником заявниці зазначено статті 1268, 1270, 1272 Цивільного кодексу України, щодо яких відсутній висновок їх застосування, однак відсутнє обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цих норм для правильного вирішення справи, не зазначено єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок виклав апеляційний суд з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає незгода з ним.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

За змістом статті 185 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

З урахуванням наведеного, оскільки недоліки касаційної скарги, вказані в ухвалі Верховного Суду від 03 лютого 2026 року, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , усунуто не в повному обсязі, касаційна скарга підлягає поверненню заявнику.

Одночасно суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Верховний Суд вважає за необхідне роз`яснити заявникові, що повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи особисто або через представника.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 22 серпня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину вважати неподаною та повернути заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков