УХВАЛА

25 лютого 2026 року 
м. Київ
cправа № 904/4911/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І. С. - головуючого, Берднік І. С., Зуєва В. А., 
розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.10.2025 (Дармін М. О. - головуючий, судді: Кощеєв І. М., Чус О. В.) у справі
за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" 
до: (1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Асоціація дитячого харчування", (2) ОСОБА_1 , (3) ОСОБА_2 
про стягнення коштів, 
ВСТАНОВИВ:
1. Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" (далі - Позивач, Банк) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Асоціація дитячого харчування" (далі - Відповідач-1, ТОВ "Асоціація дитячого харчування"), ОСОБА_1 (далі - Відповідач-2, ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 (далі - Відповідач-3, ОСОБА_2 ), в якому просило стягнути солідарно з Відповідачів прострочену заборгованість за Договором кредитної лінії № 169/1 від 10.02.2011 у загальному розмірі 9 525 731, 72 грн, з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 8 833 333, 27 грн, прострочена заборгованість за процентами - 692 398, 45 грн. 
2. Підстави позову - обставини порушення ТОВ "Асоціація дитячого харчування" своїх зобов`язань за Договором кредитної лінії № 169/1 від 10.02.2011 щодо вчасного повернення отриманих кредитних коштів. Солідарність вимог обумовлена поручительством ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за боржника у спірних правовідносинах. 
3. Розглянувши заявлений позов, Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 11.02.2025 позов задовольнив повністю. 
4. За наслідками здійснення апеляційного провадження Центральний апеляційний господарський суд своєю постановою від 14.10.2025 рішення місцевого господарського суду скасував та ухвалив нове рішення, яким також повністю задовольнив позовні вимоги. 
5. Постанову мотивував такими аргументами і обставинами: 
5.1. матеріалами даної справи підтверджується, що Відповідач-2 не був належним чином обізнаний про розгляд позовної заяви Банка у суді першої інстанції, у зв`язку з чим не мав можливості реалізувати своє право на участь у розгляді справи, подання заперечень, доказів та пояснень по суті позову, що відповідно до статті 277 ГПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення місцевого господарського суду;
5.2. водночас згідно з встановленими обставинами цієї справи Банк і ТОВ "Асоціація дитячого харчування" 10.02.2011 уклали Договір кредитної лінії № 169/1, до якого протягом 2011- 2021 років неодноразово вносили зміни шляхом підписання 29 додаткових договорів, зокрема додаткового договору № 26 від 30.05.2018 (нова редакція договору) та додаткового договору № 29 від 07.09.2021, укладеного в межах процедури фінансової реструктуризації; за умовами останньої редакції договору Банк надав Відповідачеві-1 кредит у розмірі 73 317 639, 78 грн, а сторони погодили графік та умови повернення основної суми боргу і сплати процентів до 31.12.2030; 
5.3. на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором Банк, ТОВ "Асоціація дитячого харчування" та громадяни ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали два договори поруки № 169/55/1 від 07.09.2021 і № 169/55/2 від 24.11.2021 відповідно;
5.4. з грудня 2022 року Відповідач-1 порушує свої зобов`язання за кредитним договором, викладені зокрема в редакції Додаткового договору № 29 від 07.09.2021, укладеного внаслідок проведеної у 2021 році фінансової реструктуризації грошового зобов`язання позичальника; 
5.5. внаслідок невиконання ТОВ "Асоціація дитячого харчування" своїх зобов`язань за кредитним договором у нього перед Банком утворилася заборгованість, яка станом на 01.10.2024 становить 78 857 480, 77 грн, в тому числі: строкова заборгованість по кредиту - 53 245 333, 36 грн, прострочена заборгованість по кредиту - 8 833 333, 27 грн, строкова заборгованість за процентами - 14 063 104, 50 грн, прострочена заборгованість за процентами - 692 398, 45 грн; 
5.6. прострочена заборгованість за кредитним договором станом на 01.10.2024 становить 9 525 731, 72 грн, в тому числі: прострочена заборгованість по кредиту - 8 833 333, 27 грн, прострочена заборгованість за процентами - 692 398, 45 грн; 
5.7. прострочення Відповідача-1 за кредитним договором у зазначених вище сумах підтверджується виписками з рахунку та розрахунком заборгованості, поданими Позивачем; докази зворотного у матеріалах справи відсутні;
5.8. вимоги Банка про погашення боргу, направлені на адресу позичальника та поручителів, залишені без виконання; 
5.9. оскільки заборгованість за кредитом та по процентах за користування кредитом на час прийняття постанови у цій справі Відповідачем-1 не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то позовна вимога про солідарне стягнення з ТОВ "Асоціація дитячого харчування", з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 вказаної вище заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
6. Не погодившись із постановою апеляційного господарського суду, Відповідач-2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить її скасувати, а цю справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд. 
6.1. Підставою касаційного оскарження скаржник визначив приписи пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про те, що суд попередньої інстанції неправильно застосував ряд норм матеріального і процесуального права, не врахував висновку суду касаційної інстанції щодо правильного застосування цих правових норм у подібних правовідносинах, викладеного у постанові 18.06.2021 у справі № 643/16291/17. 
6.2. Доводи касаційної скарги узагальнено зводяться до того, що суд апеляційної інстанції не врахував, що спірні правовідносини між сторонами цієї справи підпадають під дію Закону України "Про споживче кредитування" і як наслідок не застосував норм законодавства, що діють під час воєнного стану та забороняють нарахування штрафних санкцій і підвищення процентної ставки за прострочення виконання зобов`язань за кредитом.
6.3. Також за твердженням скаржника, апеляційний суд помилково вказав на відсутність заперечень з боку Відповідача-2 щодо фактичних обставин справи, тоді як він заперечував їх у апеляційній скарзі. Суд апеляційної інстанції фактично не задовольнив вимоги скарги (відмовити в позові), хоча формально скаргу задовольнив, однак залишив результат розгляду справи (стягнення заборгованості) незмінним.
7. Верховний Суд ухвалою від 12.01.2026 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.10.2025 у даній справі з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України. 
8. Суд касаційної інстанції заслухав суддю-доповідача, пояснення представників Позивача (Саковець І. В.) і Відповідача-2 (Янко М. І.), дослідив наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження і вважає, що касаційне провадження у цій справі підлягає закриттю, виходячи з такого.
9. Як вже зазначалося, підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі стали положення пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.
10. Згідно з вказаним пунктом підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
11. Тобто, відповідно до положень згаданої норми, касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: 
(1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; 
(2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
12. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який було сформульовано у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема і пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
При цьому, з-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. 
Подібність правовідносин суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
13. Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
14. Водночас суд касаційної інстанції зазначає, що слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
15. Враховуючи наведене, проаналізувавши обставини правовідносин у даній справі та у справі, на неврахування правового висновку в якій посилається скаржник у касаційній скарзі, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що правовідносини у порівнюваних справах не є подібними, а тому підстави для здійснення касаційного провадження у цій справі з покладенням в основу правового висновку із постанови суду касаційної інстанції, на яку посилається ОСОБА_1 відсутні з огляду на таке.
16. Так, у справі № 643/16291/17 суди розглядали цивільний спір за позовом фізичної особи до ПАТ "Укрсиббанк" і ПАТ "Дельта-Банк", в якому позивач просив визнати недійсним кредитний договір, укладений між ним та ПАТ "Укрсиббанк", визнати припиненою поруку за договором поруки, укладеним між ПАТ "Укрсиббанк" та іншою фізичною особою (поручителем), визнати недійсним договір іпотеки, укладений між ним та ПАТ "Укрсиббанк", зобов`язати приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу виключити з реєстру іпотек та заборони відчуження нерухомого майна майно, яке передано в іпотеку. 
16.1. Підставами для визнання кредитного договору недійсним позивач визначив невиконання переддоговірної роботи з позичальником, вказав, що розрахунок сукупної вартості кредиту на дату підписання кредитного договору не відповідав вимогам статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів".
16.2. Зазначав також, що умови спірного кредитного договору встановлюють дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки, що суперечить положенням пункту 5 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів". Йому при підписанні кредитного договору не було надано інформацію стосовно сукупної вартості кредиту для споживача. У спірному кредитному договорі відповідач не зазначив, що він є уповноваженим банком або має генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій. Несправедливими є умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно з умовами кредитного договору погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону банк перекладає виключно на позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг.
17. Аналіз наведеного безумовно свідчить про те, що спірні правовідносини у вказаній справі не є подібними тим, що мають місце у справі № 904/9411/24, адже відмінними у них є предмет і підстави позовних вимог, фактичні обставини спорів, матеріально-правове регулювання та більше того, самі суть та зміст таких відносин не мають будь-яких спільних ознак. 
18. Правовідносини у справі № 904/9411/24 не є правовідносинами, що виникли внаслідок укладення договору споживчого кредиту, а тому усі міркування скаржника, які базуються на приписах Закону України "Про споживче кредитування" є цілковито безпідставними.
19. Колегія суддів звертає увагу заявника на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц, де Палата вказала, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ та з огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин справ, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі.
20. Також колегія суддів наголошує, що для спростування будь-якого висновку, наведеного у оскаржуваній постанові, скаржник мав навести не особисті міркування щодо незаконності та необґрунтованості цього рішення, а довести, який саме висновок Верховного Суду щодо застосування конкретної норми права у подібних відносинах не врахував суд попередньої інстанції з урахуванням встановлених ним обставин справи. Незгода скаржника з постановою апеляційного суду або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в ній, не свідчить про її незаконність, а тому більшість доводів касаційної скарги ОСОБА_1 взагалі є неприйнятними.
21. Положення ГПК України покладають обов`язок з визначення та доведення того, якого висновку Верховного Суду не було враховано при прийнятті оскаржуваного рішення, саме на скаржника, що, з урахуванням положень статті 290 ГПК України, зобов`язує останнього, а не суд, у скарзі повно викласти та детально описати невідповідність оскаржуваного судового рішення практиці Верховного Суду із застосування конкретної норми. Верховний Суд не наділений повноваженнями за скаржника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями та обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, яких не виклав сам скаржник. В іншому випадку вказане би призводило до порушення таких принципів господарського процесу, як змагальність та диспозитивність.
22. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
23. Умови прийнятності касаційної скарги за змістом норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення Європейського суду з прав людини у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).
24. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
25. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
26. Зважаючи на те, що постанова Касаційного цивільного суду, на яку посилається Відповідач-2 у касаційній скарзі в обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, для касаційного оскарження постанови суду попередньої інстанції, прийнята касаційним судом у неподібних справі № 904/4911/24 правовідносинах, колегія суддів Касаційного господарського суду, на підставі наведеного вище пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України дійшла висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 у цій справі.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 234, 296, 314 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.10.2025 у справі № 904/4911/24.
Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І. С.

Судді Берднік І. С.

Зуєв В. А.