ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 320/18396/23
адміністративне провадження № К/990/26230/25 

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Бившевої Л.І., Гончарової І.А.
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу за позовом Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС, до ОСОБА_1 про стягнення коштів з платника податків на суму боргу, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 (суддя - Попов В.Ф.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2025 (головуючий суддя - Градовський Ю.М., судді: Турецька І.О., Єщенко О.В.) у справі №320/18396/23.

встановив:
Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС (далі - ГУ ДПС у м. Києві) звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 з позовом, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 податковий борг у розмірі 589767,07грн. на користь Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2024, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2025, позов задоволено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2024, постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2025 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заявник касаційної скарги вважає, що оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, що є підставою для касаційного оскарження з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та підпункту «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

У поданій касаційній скарзі зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норму підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України - в частині належного визначення періоду, з якого розпочинається нарахування пені у разі визначення грошового зобов`язання податковим органом, без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17.06.2021 № 520/7599/19, від 13.06.2018 у справі № 826/18379/14, від 19.02.2019 у справі № 807/495/17, від 03.02.2022 у справі № 560/4343/19, від 14.02.2022 у справі № 826/9711/17 тощо). В контексті заявлених вимог щодо підстав та умов нарахування та стягнення пені за платежем 18010700 (земельний податок з фізичних осіб) в сумі 32 244,44 грн - суди попередніх інстанцій формально обмежились цитуванням положень підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України, та не звернули увагу на ключові питання в контексті заявлених вимог щодо підстав та умов нарахування та стягнення даного виду платежу.

Матеріали справи не містять, позивачем не надано, а судами не встановлено жодних первинних документів щодо даних про виникнення та набуття статусу «узгоджених» податкових зобов`язань за 2018-2019 роки, за порушення граничних строків оплати яких податковий орган нараховував таку пеню за фактом здійснених Відповідачем платежів у 2022-2023 роках. Відомості лише інтегрованої картки платника не можуть слугувати доказом наявності податкового боргу, а тим більше набуття ним статусу «узгодженого», оскільки, його наявність може бути встановлено лише шляхом аналізу відповідних первинних документів.

Крім того вважає, що сума нарахованої пені 32 244,44 грн. за приписами пункту 129.9 статті 129 Податкового кодексу України нарахована протиправно, поза встановленими строками.

Також відповідач посилається на те, що судом першої та апеляційної інстанції не було враховано наявність правових підстав для застосування положень підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України в межах заявлених вимог щодо стягнення заявленого в позові податкового боргу за платежем 18010300 (податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості) в сумі 557 522,63 грн.

У відзиві на касаційну скаргу ГУ ДПС у м. Києві зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судами надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС в Одеській області за адресою: АДРЕСА_1 , як платник податків за основним місцем обліку.

Відповідно до інтегрованої картки платника податків відповідач має податкову заборгованість на загальну суму 589 767,07грн., в тому числі пеня за платежем 18010700 (земельний податок з фізичних осіб) в сумі 32 244,44грн. та за платежем 18010300 (податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості) в сумі 557 522,63грн.

Заборгованість зі сплати земельного податку з фізичних осіб у вигляді пені у розмірі 32 244,44грн. нарахована на підставі підпункту 129.1.1 пункту 129.1, пункту 129.4 статті 129 Податкового кодексу України.
Заборгованість зі сплати податку на нерухоме майно відмінне земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі 557 522,63грн. нарахована на підставі:

податкового повідомлення-рішення (форма «Ф») №0029874-5007-1551 від 10.06.2019 у сумі 28 451,17грн.;

податкового повідомлення-рішення (форма «Ф») №0171140-5007-1551 від 10.06.2019 у сумі 179 478,38грн;

податкового повідомлення-рішення (форма «Ф») №0035096-5005-1551 від 17.03.2020 у сумі 301 757,98грн.;

податкового повідомлення-рішення (форма «Ф») №0035097-5005-1551 від 17.03.2020 у сумі 47 835,1грн.

Податковим органом винесено відповідачу податкову вимогу форми Ф №4120-17 від 29.07.2016, яку вручено відповідачу особисто, що підтверджується письмовими доказами (а.с. 28).

У зв`язку із несплатою вказаної заборгованості, податковий орган звернувся в суд із даним позовом.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки (підпункт 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

За приписами пунктів 36.1, 36.3 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України для платників податків виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

За змістом пункту 54.1 статті 54, пунктів 56.17, 56.18 статті 56 Податкового кодексу України сума грошового зобов`язання та/або пені, самостійно обчислена платником податків та зазначена в податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, вважається узгодженою. Днем узгодження грошового зобов`язання платника податків, визначеного рішенням контролюючого органу, вважається день закінчення процедури адміністративного оскарження, а в разі зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно з пунктом 57.3. статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

За змістом пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно з підпунктом 129.1.1. пункту 129.1. статті 129 Податкового кодексу України при нарахуванні контролюючим органом податкового зобов`язання у встановлених цим Кодексом випадках, не пов`язаних з проведенням перевірки, або при нарахуванні контролюючим органом грошового зобов`язання, визначеного за результатами перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.

На суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, якщо її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день (пункт 129.4. статті 129 Податкового кодексу України) 

Згідно з пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

За змістом пунктів 95.3, 95.4 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

Так, з метою забезпечення погашення податкового боргу відповідачу вручено податкову вимогу, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до розрахунку податкового боргу заборгованість на загальну суму 589 767,07 грн, яка заявлена позивачем до стягнення, має такі складові: пеня за платежем 18010700 (земельний податок з фізичних осіб) в сумі 32 244,44 грн; за платежем 18010300 (податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості) в сумі 557 522,63 грн.

Суд звертає увагу на те, що предметом доказування у справах про стягнення податкового боргу є саме наявність узгодженого грошового зобов`язання, складові основної суми боргу, штрафних (фінансових) санкцій, пені, підстави виникнення боргу, моменту його виникнення, моменту погашення (за його наявності), розрахунку нарахування пені, об`єкту її нарахування, розміру та суми та дотримання контролюючим органом процедури оформлення та надіслання відповідного рішення податкового органу (податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги). Окрім того, суд зобов`язаний перевірити дотримання податковим органом під час звернення до суду з адміністративним позовом про стягнення податкового боргу вимог Кодексу адміністративного судочинства України та окремих положень Податкового кодексу України. 

Заборгованість зі сплати податку на нерухоме майно відмінне земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі 557 522,63 грн нарахована на підставі:
податкового повідомлення-рішення (форма «Ф») № 0029874-5007-1551 від 10.06.2019 у сумі - 28451,17 грн;
податкового повідомлення-рішення (форма «Ф») № 0171140-5007-1551 від 10.06.2019 у сумі - 179478,38 грн;
податкового повідомлення-рішення (форма «Ф») № 0035096-5005-1551 від 17.03.2020 у сумі - 301757,98 грн;
податкового повідомлення-рішення (форма «Ф») № 0035097-5005-1551 від 17.03.2020 у сумі - 47835,10 грн.

Відповідачем доказів оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень контролюючого органу не надано, відтак сума податкового боргу в розмірі 557 522,63 грн. є узгодженою.

Суди обґрунтовано вважали, що питання правильності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань, визначених податковим повідомленням-рішенням, не охоплюється предметом даного позову.

Водночас для правильного вирішення питання про правомірність нарахування контролюючим органом пені за відповідний період та обґрунтованості її розміру, судам слід встановити наявність обставин, з якими законодавець пов`язує необхідність нарахування пені; дату початку нарахування пені, тобто перший робочий день, наступний за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного Податковим кодексом України; дату закінчення нарахування пені; ставку, за якою пеня має нараховуватись.

Відповідно до частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на вказане, Суд прийшов до висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права в частині дослідження належних та допустимих доказів, які мають значення для правильного вирішення цієї справи, що свідчить про необхідність часткового задоволення касаційної скарги із скасуванням рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови в задоволенні адміністративного позову в частині стягнення податкового боргу в розмірі 32 244,44 грн та направлення справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. 

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду;

Частиною другою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо зокрема суд не дослідив зібрані у справі докази.

Суд визнає, що судами попередніх інстанцій порушені норми процесуального права, зокрема не досліджені зібрані у справі докази в частині суми нарахованої пені, яка підлягає стягненню, а тому рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню в певній частині із направлення справи на новий розгляд.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2025 у справі №320/18396/23 - скасувати в частині задоволення позову про стягнення податкового боргу в частині нарахованої пені в розмірі 32 244,44 грн. та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2025 у справі №320/18396/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	В.В. Хохуляк Л.І. Бившева   І.А. Гончарова