УХВАЛА
23 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 704/1121/22
провадження № 51-4963ск23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 , 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року,
встановив:
Захисник ОСОБА_4 звернулася до Суду з касаційною скаргою, в якій порушила питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку. 
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 Кримінальногопроцесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 та ч. 3 цієї статті.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Згідно вимог ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень 
при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого 
(ст. 414 КПК).
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, 
яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, 
що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи 
в обґрунтування кожної позиції. 
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, захисник 
у касаційній скарзі, висловлюючи свою незгоду з постановленою апеляційним судом ухвалою, не вказує на підстави, визначені ч. 1 ст. 438 КПК, для скасування вказаного судового рішення із наведенням відповідного обґрунтування із урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу. 
При цьому мотивувальна частина касаційної скарги захисника закінчується наведенням положень ст. 438 КПК. Водночас захисником не конкретизовано, що ж саме він вважає підставою для скасування судових рішень. 
Якщо захисник убачає наявність усіх трьох підстав під час постановлення оскарженої ухвали, то такі підстави (кожна з них) мають бути відповідно до вимог п. 4 ч. 2 
ст. 427 КПК обґрунтовані, чого з поданої скарги не вбачається, що вказує на допущені суперечності під час її підготовки.
Як видно з касаційної скарги захисника, його доводи зводяться до заперечення правильності встановлення фактичних обставин кримінального провадження та неповноти судового розгляду, на що захисник прямо вказує у мотивувальній частині скарги, однак зазначене в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
При цьому колегія суддів звертає увагу захисника на те, що суд касаційної інстанції позбавлений можливості надати доказам іншу оцінку, аніж ту, що її надали суди першої та апеляційної інстанцій. Зазначене, як убачається зі змісту касаційної скарги захисника, залишилось поза його увагою.
Крім того, захисник у скарзі посилається на порушення судом першої інстанції п. 4 ч. 2 
ст. 412 КПК, оскаржуючи при цьому лише ухвалу апеляційного суду, що теж вказує 
на допущені суперечності. Водночас захисник не зазначає, яким чином її часткова відсутність під час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу вплинула на законність чи обґрунтованість постановленого вироку суду першої інстанції чи ухвали апеляційного суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участь у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
Наявність цих недоліків, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття
касаційного провадження.
Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим 
ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу захисника без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, 
що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, 
яка подала касаційну скаргу.
Колегія суддів звертає увагу, що недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК не додано усіх документів, які мають подаватися разом 
з касаційною скаргою.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом десяти днів 
із дня отримання копії ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3