ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/6807/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мамалуй О.О. - головуючий, Баранець О.М., Кролевець О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Федорової О.В.,

за участю представників:
позивача: Павловська Д.С.,
відповідача: Капуста А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель»
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2025
у складі колегії суддів: Руденко М.А. - головуючий, Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.
та на рішення господарського суду міста Києва від 27.08.2025
суддя: Чинчин О.В.
у справі № 910/6807/25
за позовом державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель»
до приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза»
про стягнення 19 339 974, 00 грн штрафних санкцій, 

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

1. Державне підприємство Міністерства оборони України «Державний оператор тилу», правонаступником якого є Державне підприємство Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» (далі - Позивач), звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» (далі - ПрАТ «Трикотажна фабрика «Роза», Відповідач) про стягнення штрафних санкцій у розмірі 19 339 974,00 грн. 

2. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за державним контрактом про закупівлю № 65/03-24-РМ від 12.03.2024, у частині своєчасної поставки товару.

Короткий зміст рішення та постанови судів попередніх інстанцій

3. Рішенням господарського суду міста Києва від 27.08.2025 у справі № 910/6807/25, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2025, частково задоволено позов ДП Міністерства оборони України «Державний оператор тилу». Присуджено до стягнення з ПрАТ «Трикотажна фабрика «Роза» на користь ДП Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» пеню у розмірі 1 647 983, 70 грн, штраф у розмірі 286 013,70 грн та судовий збір у розмірі 232 079,69 грн. В іншій частині позову - відмовлено.

4. Судові рішення мотивовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за державним контрактом про закупівлю № 65/03-24-РМ від 12.03.2024.

5. Суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний господарський суд визнав наявними підстави для зменшення розміру заявлених до стягнення з відповідача сум пені та штрафу.

6. Суди попередніх інстанцій вказують на те, що ПрАТ «Трикотажна фабрика «Роза» приймає участь у посиленні обороноздатності України (здійснює виробництво трикотажного полотна, виробництво одягу), що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та наказом Міністерства економіки України від 17.02.2025 р. № 1220.

7. Судом встановлено, що на виконання умов державного контракту про закупівлю № 65/03-24-РМ від 12.03.2024 Відповідачем здійснено поставку Позивачу всього обсягу замовлених ним за договором виробів, а з боку Позивача відсутні претензії щодо якості й комплектності поставленого товару. Прострочення Відповідача є незначним.

8. Оцінюючи наявні матеріали справи, враховуючи фінансовий стан Відповідача, що підтверджується звітом про фінансові результати за 1 квартал 2025 роки, а також беручи до уваги інтереси Позивача, відсутність доказів понесення Позивачем збитків та інших для нього наслідків порушення зобов`язання Відповідачем, незначності прострочення виконання зобов`язання, зважаючи на суспільну необхідність господарської діяльності приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» і її військову спрямованість, а також виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, з метою забезпечення балансу інтересів сторін, суди дійшли висновку про зменшення розміру пені на підставі ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України. 

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

9. Державне підприємство Міністерства оборони України «Державний оператор тилу», правонаступником якого є Державне підприємство Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель», звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 та на рішення господарського суду міста Києва від 27.08.2025 у справі № 910/6807/25, в якій просить Суд скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

10. Підставою касаційного оскарження позивач вказує п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

11. Скаржник у касаційній скарзі зазначає про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах: 
- від 10.06.2019 у справі № 903/581/18, від 15.11.2019 у справі № 909/887/18, від 05.12.2018 у справі № 916/1813/16, від 21.10.2020 у справі № 925/594/18 (щодо застосування ст. 74, 77, 80, 86 Господарського процесуального кодексу України);
- від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21, (щодо застосування ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України).

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

12. У відзиві на касаційну скаргу Відповідач просить Суд відмовити Позивачеві у стягненні штрафних санкцій через дію форс-мажорних обставин, або вирішити справу з урахуванням клопотання про зменшення неустойки.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

13. 12 березня 2024 року між державним підприємством Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» (Замовник) та приватним акціонерним товариством «Трикотажна фабрика «Роза» (Постачальник) було укладено державний контракт (договір) про закупівлю № 65/03-24-РМ, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити Замовнику сорочку бойову тип 4 вид 3 (18330000-1 - футболки та сорочки) (товар), найменування, перелік, характеристики, обсяг, код згідно з національним класифікатором ДК, яких визначені в Специфікації (Додаток №1) (номер оголошення про проведення закупівлі, присвоєний електронною системою закупівель - ID: UA 2024-02-07-002739-a), а Замовник - прийняти та оплатити товар у порядку та на умовах, визначених цим договором.

14. Отримувачами товару за договором є об`єднані центри забезпечення Міністерства оборони України, до яких здійснюється постачання товару (далі - Отримувач) для задоволення нагальних потреб функціонування держави, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів країни. 

15. Згідно з п. 4.1 договору Постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару за цим договором у строк, визначений у Специфікації (Додаток №1), або в строк, визначений Замовником у заявці на поставку, складеній Замовником за формою, визначеною у Додатку № 2 до цього договору (далі - заявка на поставку товару)

16. Заявка на поставку товару подається Замовником Постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим договором, не менш ніж за 10 (десять) календарних днів до дати поставки, визначеної у Специфікації (Додаток № 1) або в заявках на поставку товару. (п.4.3 Договору)

17. У пункті 4.7 договору передбачено, що право власності на товар переходить від Постачальника до Отримувача після прийняття Отримувачем товару та підписання всіх документів згідно з розділом 6 цього договору.

18. Відповідно до п. 6.7 договору після здійснення перевірки товару відповідно до пунктів 6.3, 6.4 договору, у разі відсутності зауважень Отримувача до товару, Постачальник та Отримувач підписують акт приймання товару, що підтверджує перехід права власності на товар від Постачальника до Отримувача, та Постачальник передає підписаний акт приймання товару на підпис Замовнику разом з оригіналом товарно-транспортної накладної, після чого Замовник повертає належні екземпляри акта приймання товару Постачальнику та Отримувачу.

19. Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі порушення строку поставки, не передачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим договором) товару, Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,5 (нуль цілих п`ять десятих) відсотка від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань. За порушення строку поставки товару понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від ціни товару, строк поставки якого порушено. Водночас відібрані зразки партії товару для проведення лабораторних випробувань не вважаються непоставленими (неприйнятими).

20. За приписами п. 8.3 договору у разі порушення строків поставки товару понад 30 календарних днів Замовник має право відмовитися від його подальшого прийняття.

21. Згідно з п.10.4 договору при настанні надзвичайних та невідворотних форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема тих, які передбачені у частині другій статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», які об`єктивно унеможливлюють повне або часткове виконання сторонами зобов`язань, передбачених умовами договору, строк виконання таких зобов`язань може бути відкладений на час, протягом якого діятимуть такі обставини, за умови, якщо сторони не знайдуть інших прийнятних альтернативних способів виконання таких зобов`язань, як це передбачено п. 10.6. цього договору.

22. У пункті 10.5 договору визначено, що протягом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), передбачених п. 10.4 цього договору, та за умови дотримання вимог цього розділу, сторони не несуть відповідальності за невиконання умов договору, якщо це невиконання стало наслідком форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), причин, що знаходяться поза сферою контролю сторони, яка не виконує свої зобов`язання.

23. Специфікацією № 1 до державного контракту (договору) про закупівлю № 65/03-24-РМ від 12.03.2024 сторони узгодили, що загальна сума договору 40 859 100 грн.

24. Додатковою угодою № 1 від 29.03.2024 до державного контракту про закупівлю № 65/03-24-РМ від 12.03.2024 сторони виклали п.п. 1.1, 5 Додатку 1 в новій редакції, зокрема, узгодили строк поставки товару до 30.04.2024 року, а саме 30 000 штук до 30.04.2024, 15 000 - до 30.04.2024. 

25. На виконання умов державного контракту про закупівлю Позивач надіслав на адресу Відповідача заявки № R000116 від 13.03.2024 на поставку товару у кількості 45 000 штук на загальну суму у розмірі 40 859 100,00 грн. 

26. Крім того, на виконання умов державного контракту Відповідач поставив товар, а Позивач у свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується актами приймання товару № 408 від 30.07.2024 на суму у розмірі 13 619 700,00 грн, № 707 від 16.07.2024 на суму у розмірі 27 239 400,00 грн.

27. Позивач у претензії № 2165/06/164-2024 від 21.08.2024 вимагав від Відповідача сплатити штрафні санкції.

Позиція Верховного Суду

28.  Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

29. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

30. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

31. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.

32. Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання і заходу відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) й захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання. Водночас застосування неустойки має здійснюватися з дотриманням принципів розумності та справедливості.

33. Суд першої інстанції встановив неналежне виконання зобов?язань щодо своєчасної поставки товару.

34. Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі порушення строку поставки, не передачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим договором) товару, Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,5 (нуль цілих п`ять десятих) відсотка від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань. За порушення строку поставки товару понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від ціни товару, строк поставки якого порушено. Водночас відібрані зразки партії товару для проведення лабораторних випробувань не вважаються непоставленими (неприйнятими).

35. Дослідивши правильність визначення Позивачем розміру заявлених до стягнення з Відповідача сум пені та штрафу, суди попередніх інстанцій встановили, що ці суми є обґрунтованими та визначені Позивачем арифметично правильно.

36.  Відповідачем у відзиві заявлено про зменшення розміру штрафних санкцій на підставі ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України на 90%, а у запереченнях - на 95 %.

37. Відповідач вказує на те, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати:
- наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, невідповідності розміру пені наслідкам порушення: Позивач не зазнав ніяких збитків або шкоди у зв`язку із несвоєчасною поставкою за договором, стягнення неустойки у заявленому розмірі є невідповідним наслідкам порушення, наявність і негативний характер яких Позивачем навіть не доведена;
- об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим: ситуація має винятковий характер, прострочення є наслідком доведених саме для цього договору форс-мажорних обставин, ПрАТ «РОЗА» позиціонується як добросовісний постачальник;
- виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу: ПрАТ «РОЗА» виконує свою роль у підтриманні галузі обороноздатності держави, доказом чого є те, що наразі ПрАТ «ТФ «РОЗА» підтверджено статус критично важливого для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, про що свідчить відповідний наказ Міністерства економіки України від 17.02.2025 р. № 1220;
- ступеня виконання зобов`язань: зобов`язання є виконаним з незначним простроченням у період дії форс-мажорних обставин;
- поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки): Відповідач без завдання шкоди Позивачеві виконав поставку, що у сукупності свідчить про добросовісне відношення до спірної ситуації;
- майновий стан сторін: фінансовий стан Відповідача не є достатньо прибутковим, стягнення неустойки у заявленому розмірі матиме ще більш негативні наслідки для господарської діяльності.

38. Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

39. Верховний Суд у складі об?єднаної палати у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 вказав на те, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

40. Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).

41. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначила, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків у момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

42. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

43.  Відповідно до 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

44. Положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

45. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують як наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, так і заперечення щодо такого зменшення.

46. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміром неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання, незначного прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення стороною порушення та/або його наслідків тощо.

47. Водночас ні у зазначеній нормі, ні у чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

48. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

49. Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. Крім того, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України, щодо права на зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначити конкретні обставини справи (як-от: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність боржника тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

50. Відповідно до наведених вище норм, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (ч. 3 ст. 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Такий підхід є усталеним у судовій практиці. 

51. Верховний Суд також зауважує, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення розміру штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (такі правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 05.03.2019 у справі № 923/536/18, від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18, від 06.09.2019 у справі № 914/2252/18, від 14.07.2021 у справі № 916/878/20 та ін.).

52. Саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи наявність та розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (такі правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 03.03.2021 у справі № 925/74/19, від 02.06.2021 у справі № 5023/10655/11 (922/2455/20) та ін.).

53. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, вирішуючи питання щодо застосування ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України в контексті можливості зменшення судом заявленої до стягнення суми пені на 99 %, тобто до 1%, зазначив про те, що у питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 Господарського кодексу України і частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватися та оцінюватися судом у порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України. Такий підхід є усталеним у судовій практиці. 

54. Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин 1, 2 статті 233 ГК України та частини 3 статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

55. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчить про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено. Наведене, у свою чергу, вимагає, щоб розмір неустойки відповідав принципам верховенства права.

56. За висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у зазначеній постанові, індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру неустойки (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), до якого суд має право її зменшити, Суд не вбачає підстав для відступу від аналогічної правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів‚ корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 15.02.2023 у справі № 920/437/22 щодо застосування, зокрема, положень частини третьої статті 551 ЦК України із висновком, що можливість зменшення заявленої до стягнення пені на 99 % залежить виключно від оцінки судами фактичних обставин справи та обґрунтованості доводів і заперечень сторін.

57. Верховний Суд звертає увагу на те, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті насамперед стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд також повинен брати до уваги майновий стан сторін.

58. Отже, під час здійснення касаційного перегляду судових рішень, в яких судами реалізовувалися дискреційні повноваження, перед судом касаційної інстанції ставляться наступні питання: чи належно суд вмотивував рішення; чи не є воно свавільним (довільним), нераціональним, не підтвердженим доказами або ж помилковим щодо юридичних фактів; чи не є судове рішення необ`єктивним або явно несправедливим, тобто таким, що порушує баланс інтересів сторін. Вказані обставини обумовлені межами здійснення касаційного перегляду визначеними статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, однак не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

59. Вирішуючи у цій справі питання зменшення розміру пені та штрафу, суди попередніх інстанцій, виходили з того, що:
- роботи за договором Відповідачем виконано у повному обсязі, хоча і з простроченням, Позивач прийняв товар без зауважень щодо якості й комплектності;
- факт впливу воєнного стану на можливість виконання Відповідачем зобов`язань за договором підтверджуються сертифікатом Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати № 3200-24-1583 від 20.08.2024 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили);
- відсутність понесених Позивачем збитків та інших для нього наслідків порушення зобов?язання Відповідачем;
- умови воєнного стану впливають на діяльність обох сторін правочину та враховуючи значення їх виду діяльності, - Позивача (забезпечення потреб ЗСУ, інших військових формувань в особливий період) та Відповідача (критично важливе підприємство для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, - згідно наказу Міністерства економіки України № 1220 від 17.02.2025);
- 19 339 974, 00 грн штрафних санкцій складає ~ 47,33 % від загальної суми державного контракту (40 859 100, 00 грн) та є більшою в декілька разів ніж прибуток підприємства згідно звіту про фінансові результати відповідача за 1 квартал 2025 року.

60.  Зазначений сертифікат ТПП не може звільняти Відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання за договором та розглядатися як беззаперечний доказ наявності форс-мажорних обставин з викладених вище підстав, однак підлягає врахуванню разом з іншими доказами при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій в порядку, визначеному статтями 73-79, 86 ГПК України, що і було зроблено судами попередніх інстанцій.

61. Крім того, судами враховано загальні засади, встановлені у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, та фінансовий стан Відповідача, інтереси обох сторін, поведінку Відповідача, який виконав договірні зобов?язання та дискреційний характер визначення судом розміру неустойки, до якого суд її зменшує.

62.  Верховний Суд наголошує, що у цій справі суди попередніх інстанцій, дослідивши обставини справи та реалізуючи свої повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України, дійшли законних та обґрунтованих висновків про можливість зменшення розміру пені та штрафу, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, а також дотримавшись принципу розумного балансу між інтересами сторін, що запобігатиме настанню негативних наслідків для них.

63.  Щодо посилання у касаційній скарзі на неврахування висновків Верховного Суду стосовно застосування статей 74, 77, 80, 86 ГПК України (зокрема постанови від 10.06.2019 у справі № 903/581/18, від 15.11.2019 у справі № 909/887/18, від 05.12.2018 у справі № 916/1813/16, від 21.10.2020 у справі № 925/594/18), Верховний Суд зазначає наступне.

64. Неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

65. Правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ.

66. Водночас для спростування будь-якого висновку, наведеного у оскаржуваних судових рішеннях, скаржник має навести не особисті міркування щодо незаконності та необґрунтованості цих судових рішень, а довести, який саме висновок Верховного Суду щодо застосування конкретної норми права у подібних відносинах не врахували суди попередніх інстанцій з урахуванням встановлених ними обставин справи. Незгода скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться у рішеннях, не свідчить про їх незаконність.

67. У цьому випадку наведені скаржником висновки є загальними висновками щодо застосування процесуальних норм та по суті є констатацією норм процесуального права; оцінка доказів у наведених справах здійснена судами з урахуванням обставин справ та сукупності наявних у них доказів. Отже, вони не можуть бути покладені у заперечення висновків судів першої та апеляційної інстанцій у справі, що переглядається, які ґрунтуються на оцінці судом іншої сукупності наявних у ній доказів та за іншого предмета доказування.

68. Верховним Судом відхиляються посилання скаржника на постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, оскільки об?єднана палата зазначила, що враховуючи висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), до якого суд має право її зменшити, Суд не вбачає підстав для відступу від аналогічної правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів‚ корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 15.02.2023 у справі № 920/437/22 щодо застосування, зокрема, положень частини третьої статті 551 ЦК України із висновком, що можливість зменшення заявленої до стягнення пені на 99 % залежить виключно від оцінки судами фактичних обставин справи та обґрунтованості доводів і заперечень сторін.

69. Щодо посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21, то Суд зауважує, що зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.

70. Водночас скаржник у касаційній скарзі жодним чином не доводить, що з урахуванням вищенаведеного, виходячи з конкретних обставин цієї справи, визначена судом першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний господарський суд, сума пені у розмірі 1 647 983,70 грн та штрафу у розмірі 286 013,70 грн, не узгоджується з компенсаційним характером неустойки, головною метою якої, як зазначалось, є саме стимулювання боржника до належного виконання основного зобов`язання, а не збагачення кредитора за рахунок боржника.

71.  З огляду на викладене, Верховний Суд зазначає про те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України, не знайшла свого підтвердження під час касаційного провадження, що виключає необхідність скасування судових рішень судів попередніх інстанцій. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

72.  Частинами 1, 2 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

73. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

74. Згідно з положеннями ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

75. За таких обставин, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, касаційна скарга залишається без задоволення.

Розподіл судових витрат

76. З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судовий збір у порядку ст. 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 та рішення господарського суду міста Києва від 27.08.2025 у справі № 910/6807/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Судді О. М. Баранець

О. А. Кролевець