ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 лютого 2026 року
м. Київ

справа 401/1658/23
провадження № 61-13689 св 25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - адвокат Красницька Яна Сергіївна,
відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 березня 
2025 року у складі судді Мельничика Ю. С. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Карпенка О. Л., Єгорова С. М., Мурашка С. І., касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Красницької Яни Сергіївни, на постанову Кропивницького апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) про захист прав споживача фінансових послуг, визнання правочинів недійсними, відновлення залишку на рахунку, визнання нечинними транзакції, скасування нарахованих відсотків, неустойки та зобов`язання припинити нарахування щомісячних платежів за користування кредитними коштами.
В обґрунтування позову зазначав, що він є споживачем фінансових послуг 
та клієнтом АТ КБ «ПриватБанк». 31 жовтня 2016 року між ним та банком було укладено договір (угоду) SAMDNWFC00030725299, згідно з якою банк відкрив 
на його ім`я рахунок ( НОМЕР_1 ) та видав платіжну картку 
№ НОМЕР_2 . Станом на 09 год 00 хв 03 вересня 2022 року на вказаному картковому рахунку знаходилися його особисті пенсійні заощадження (грошові кошти) у сумі 23 196,46 грн.
На підставі укладеного між ними договору від 29 грудня 2021 року 
№ 26259430005121 банк видав на його ім`я кредитну картку № НОМЕР_3 
із кредитним лімітом у національній валюті України у розмірі 16 000,00 грн 
та терміном кредитування до 29 грудня 2022 року.
03 вересня 2022 року з 18 год 06 хв по 18 год 13 хв невідомі особи, знаходячись віддалено, незаконно заволоділи його номером телефону, який був авторизований в АТ КБ «ПриватБанк» як фінансовий номер, унаслідок чого він утратив контроль над своїм номером телефону та не мав можливості здійснювати дзвінки. 
У цей самий день, 03 вересня 2022 року , о 19 год 22 хв та 19 год 30 хв із мобільного телефону своєї дружини він повідомив банк за номером гарячої лінії про блокування його фінансового номера та рахунків.
У подальшому, з 18 год 13 хв 03 вересня 2022 року по 24 год 00 хв 
05 вересня 2022 року, невідомі особи від його імені вчинили наступні дії: розірвали договір (угоду) SAMDNWFC00030725299, укладену між ним і банком 
31 жовтня 2016 року; зняли (перерахували) з рахунку НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) його особисті грошові кошти (пенсійні заощадження) у загальній сумі 23 752,46 грн; зняли (перерахували) кошти за кредитним договором № 26259430005121 із карткового рахунку № НОМЕР_3 у сумі 16 000,00 грн.

Вказані вище грошові кошти були переведені фінансовими шахраями з його рахунку в акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - 
АТ «Ощадбанк») та в подальшому виведені на невідомі рахунки. Однак він 
не надавав дозволу на списання грошових коштів, не вчиняв дії, направлені 
на розірвання укладеного з АТ КБ «ПриватБанк» договору. Фінансові шахраї незаконно заволоділи його грошовими коштами, що знаходилися на відкритих в АТ КБ «ПриватБанк» рахунках у загальній сумі 39 752,46 грн.
Він звертався з цього приводу до правоохоронних органів, за його заявою було розпочато досудове розслідування згідно з частиною третьою статті 190 КК України (шахрайство), відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 1202212070000579, розслідування в якому триває. Його визнано потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні.
05 вересня 2022 року він звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою, в якій повідомив про факт незаконного викрадення його грошових коштів, просив припинити нарахування відсотків у зв`язку з початком досудового розслідування 
та внесенням відповідних відомостей до ЄРДР. Проте банк проігнорував указану заяву та продовжив нараховувати проценти за кредитом, який він фактично 
не отримував. Крім того, банк відмовив йому у поверненні грошових коштів, які були незаконно списані з його рахунків.
Позивач уважав, що банк не здійснив відповідних перевірок щодо встановлення (ідентифікації) належного споживача банківських послуг, надав сторонній особі доступ до його акаунту системи онлайн банкінгу «Приват24», що призвело 
до викрадення грошових коштів з його карткових рахунків (як особистих коштів, 
що зберігалися на рахунку в банку, так і використання кредитного ліміту) 
та фактично сприяв вчиненню злочину. Такими діями банк порушив його права, 
як споживача банківських послуг.
З урахуванням наведеного та уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд:
1) визнати неправомірними та такими, що призвели до порушення його прав, 
як споживача банківських послуг, дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо проведення 
будь-яких операцій, що вчинені в період часу з 18 год 13 хв 03 вересня 2022 року 
по 24 год 00 хв 05 вересня 2022 року по картковим рахункам, що відкриті 
в АТ КБ «ПриватБанк» на його ім`я;
2) визнати недійсним односторонній правочин, вчинений 03 вересня 2022 року, 
про розірвання укладеного між ним і банком договору (угоди) 
№ SAMDNWFC00030725299 від 31 жовтня 2016 року;
3) зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити на картковому рахунку № НОМЕР_4 ( НОМЕР_1 ), що відкритий на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 ), залишок коштів станом на 18:13 03.09.2022 в сумі 23 752,46 грн;
4) визнати недійсними правочини у формі використання кредитного ліміту 
за картковим рахунком № НОМЕР_6 (договір № SAMDNWFC00073276723 від 18 грудня 2021 року), відкритим в АТ КБ «ПриватБанк» на його ім`я, 
у сумі 16 000,00 грн, із моменту їх укладення, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину;
5) визнати нечинними транзакції використання (зняття/перерахування) коштів 
з карткового рахунку № НОМЕР_6 , що відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» 
на його ім`я, вчинені в період часу з 18 год 13 хв 03 вересня 2022 року 
по 24 год 00 хв 05 вересня 2022 року;
6) скасувати нарахування банком по кредитним коштам на його картковому рахунку № НОМЕР_6 процентів за користування кредитними коштами, у тому числі, неустойки (штрафи, пеня), комісії з дня здійснення неналежних транзакцій (розрахунків) з 18 год 13 хв 03 вересня 2022 року;
7) зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» припинити нарахування за карткою/рахунком 
№ НОМЕР_6 , відкритим в АТ КБ «ПриватБанк» на його ім`я, щомісячних платежів за користування кредитними коштами з 18 год 13 хв 03 вересня 2022 року.

Короткий зміст судових рішень 

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області 
від 21 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано неправомірними та такими, що призвели до порушення прав 
ОСОБА_1 , як споживача банківських послуг, дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо проведення будь-яких операцій, що вчинені в період часу з 18 год 13 хв 03 вересня 2022 року по 24 год 00 хв 05 вересня 2022 року по картковим рахункам, що відкриті в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 .
Визнано недійсним односторонній правочин, вчинений 03 вересня 2022 року, 
про розірвання договору (угоди) № SAMDNWFC00030725299 від 31 жовтня 
2016 року, який укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .
Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» відновити на картковому рахунку 
№ НОМЕР_4 ( НОМЕР_1 ), що відкритий на ім`я ОСОБА_1 , залишок коштів станом на 18 год 13 год 03 вересня 2022 року 
в сумі 23 752,46 грн.
Визнано недійсними правочини у формі використання кредитного ліміту 
за картковим рахунком № НОМЕР_6 (договір № SAMDNWFC00073276723 від 18 грудня 2021 року), відкритим в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , 
в сумі 16 000,00 грн, із моменту їх укладення без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
Визнано нечинними транзакції використання (зняття/перерахування) коштів 
з карткового рахунку № НОМЕР_6 , що відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» 
на ім`я ОСОБА_1 , вчинені в період часу з 18 год 13 хв 03 вересня 2022 року 
по 24 год 00 хв 05 вересня 2022 року.
Скасовано нарахування АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 по кредитним коштам на картковому рахунку № НОМЕР_6 процентів за користування кредитними коштами, у тому числі, неустойки (штрафи, пеня), комісії з дня здійснення неналежних транзакцій (розрахунків) з 18 год 13 хв 03 вересня 
2022 року.
Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» припинити нарахування за карткою/рахунком 
№ НОМЕР_6 , відкритим в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , щомісячних платежів за користування кредитними коштами з 18 год 13 хв 
03 вересня 2022 року.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 2 684,00 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у позивача було відсутнє волевиявлення на вчинення банківських операцій щодо розірвання договору, укладеного між ним і банком договору 31 жовтня 2016 року, і переказ коштів 
на суму 23 752,46 грн та 16 000,00 грн із карткових рахунків, які відкрито на його ім`я в АТ КБ «ПриватБанк». 
Банк, у свою чергу, не довів, що вищевказані операції здійснено саме позивачем, 
як споживачем банківських послуг, як і те, що ОСОБА_1 своїми діями 
чи бездіяльністю сприяв у доступі третіх осіб до своїх рахунків, системи онлайн банкінгу «Приват24». Тобто позивач своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) 
або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Позивач звертався до правоохоронних органів щодо вчинення відносно нього шахрайських дій, за його заявою було розпочато досудове розслідування, відомості про яке внесено 
до ЄРДР. 
Суд першої інстанції вважав позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими. 
Районний суд застосував відповідні норми ЦК України, законів України: «Про захист прав споживачів», «Про банки і банківську діяльність», «Про електронну комерцію», «Про платіжні послуги», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а також урахував відповідну судову практику Верховного Суду України та Верховного Суду.
Суд першої інстанції послався на статтю 1 Першого Протоколу до Конвенції 
про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо права особи 
на мирне володіння майном.
Розподіл судових витрат здійснено з урахуванням вимог статті 141 ЦК України.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області 
від 21 березня 2025 року скасовано в частині: 
- визнання недійсним одностороннього правочину від 03 вересня 2022 року 
про розірвання договору (угоди) № SAMDNWFC00030725299 від 31 жовтня 
2016 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 ; 
- зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» відновити на картковому рахунку 
№ НОМЕР_4 ( НОМЕР_1 ), що відкритий на ім`я ОСОБА_1 , залишок коштів станом на 18 год 13 хв 03 вересня 2022 року 
у сумі 23 752,46 грн;
- визнання недійсним правочину у формі використання кредитного ліміту 
за картковим рахунком № НОМЕР_6 (договір № SAMDNWFC00073276723 
від 18 грудня 2021 року), відкритим у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , 
у сумі 16 000,00 грн, із моменту їх укладення без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
Ухвалено нове судове рішення щодо вказаних позовних вимог ОСОБА_2 , яким у їхньому задоволені відмовлено.
В іншій частині рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 березня 2025 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції зробив вірні висновки про неправомірність дій АТ КБ «ПриватБанк» щодо проведення оспорюваних платежів 03 вересня 2022 року з рахунків ОСОБА_1 . Відповідні транзакції обґрунтовано визнано районним судом нечинними, вони 
не можуть створювати для позивача правових наслідків.
Позивач не був ініціатором спірних переказів грошових коштів із його рахунків, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк». При цьому банк фактично визнав, що списання коштів із рахунків позивача відбулося внаслідок несанкціонованих дій третіх осіб, проте не довів, що свідомі чи необережні дії або бездіяльність саме позивача призвели до втрати платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації, або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжну операцію. Тобто 
ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті свого паролю 
та логіну для входу в систему онлайн банкінгу та списання з його рахунків грошових коштів (особистих та кредитних).
Апеляційний суд указав, що банк, отримавши 03 вересня 2022 року від імені позивача для виконання п`ять доручень на переказ коштів на власний рахунок 
в іншому банку, мав можливість звернути увагу на очевидні ознаки сумнівності (підозрілості) фінансових операцій, а саме: вхід із нового пристрою та IP-адреси, підключення до системи у вечірній час, повторюваність переказів між тими самими рахунками та відносно високу частоту переказів протягом короткого періоду часу. Проявивши обачність й добросовісність, банк мав змогу зупинити сумнівні операції, або відмовити в їх виконанні. 
Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що нарахування банком процентів за використання кредитних коштів є неправомірним 
та порушуватиме права позивача, як і нарахування неустойки. Тому районний суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача скасувати відповідні нарахування на кредитні кошти та не здійснювати 
їх у майбутньому.
Разом із цим, задоволення вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним правочину з використання кредитного ліміту у сумі 16 000,00 грн (4) у поєднанні 
із задоволенням іншої його вимоги про недійсність відповідних транзакцій (5) 
є надмірним, ці вимоги дублюють одна одну. При цьому всі кошти за спірними переказами з рахунків позивача у АТ КБ «ПриватБанк» надійшли на його рахунок 
в іншому банку - АТ «Ощадбанк», а вже звідти були переказані іншим особам. Унаслідок переказу особистих коштів позивача з одного особистого рахунку 
на інший позивач не може вважатися таким, що зазнав збитків, адже кошти 
не перейшли одразу до третіх осіб. Тобто ОСОБА_2 міг зазнати збитків лише внаслідок здійснення платіжних операцій на його рахунку в АТ «Ощадбанк», 
але вимог до цієї банківської установи він у цій справі не пред`явив.
Тому вимога ОСОБА_1 про зобов`язання АТ КБ «ПривтБанк» поновити на його рахунку залишок особистих коштів (3) є необґрунтованою. 
Крім того, задовольнивши позов у частині визнання недійсним одностороннього правочину про розірвання договору, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» 
та ОСОБА_1 (2), суд першої інстанції не встановив, що цей договір був розірваний. Встановивши, що цей правочин позивачем не був вчинений, районний суд не мав правових підстав для визнання його недійсним.
Суд апеляційної інстанції застосував ті самі норми матеріального права, що й суд першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх надходження до Верховного Суду

У листопаді 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду 
із касаційною скаргою на судові рішення судів попередніх інстанцій, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення.
Підставами касаційного оскарження судових рішень банк зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування судами норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених 
у постановах Верховного Суду; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; судами належним чином 
не досліджено зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункти 1, 
3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк», після усунення недоліків касаційної скарги, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 17 листопада 2025 року. Витребувано справу з суду першої інстанції. Відмовлено у задоволенні клопотання банка про зупинення виконання або дії оскаржуваних судових рішень. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу, надано строк для його подання.

У листопаді 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Красницька Я. С., звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову апеляційного суду, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення у частині, якою скасовано рішення районного суду (вимоги 2, 3, 4), та залишити в силі у цій частині рішення суду першої інстанції.
Підставою касаційного оскарження судового рішення представник позивача зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Ухвалою Верховного Суду від 01 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Красницької Я. С. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги 
та доданих до неї документів, роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу, надано строк для його подання.

У грудні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк»мотивована тим, що суди зробили помилкові по суті вирішення спору, зокрема, у частині задоволених позовних вимог 
ОСОБА_1 . 
Суди попередніх інстанцій не надали правову оцінку поданим сторонами доказам 
у їх сукупності, надали перевагу доказам позивача, порушили принцип змагальності сторін. 
Позивач сприяв розголошенню своїх персональних даних, унаслідок чого стало можливим зняттю коштів із його рахунків, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк», 
так як лише йому відома відповідна інформація.
Саме ОСОБА_1 , пройшовши відповідну верифікацію, перерахував грошові кошти з рахунків, відкритих в АТ КБ «Приватбанк», на свій рахунок, відкритий 
в АТ «Ощадбанк». Треті особи не могли отримати доступ до персональних даних позивача та його пароль для входу в систему онлайн банкінгу «Приват24». Ці дані відомі лише позивачу. Тому саме ОСОБА_1 несе відповідальність за передачу вказаної інформації третім особам і, як наслідок, за здійснені транзакції. 
Банк не має можливість захистити грошові кошти клієнта, якщо вхід до системи онлайн банкінгу «Приват24» здійснено клієнтом правильно з уведенням вірного логіну й паролю. ОСОБА_1 звертався на гарячу лінію відповідача з приводу спірних транзакцій вже після зняття грошових коштів, що унеможливило відкликання відповідних переказів.
Посилається на відповідну судову практику Верховного Суду, яку, на думку банка, безпідставно не враховано судами попередніх інстанцій.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Красницької Я. С., мотивована тим, що суд апеляційної інстанції зробив помилкові висновки в частині відмовлених позовних вимог ОСОБА_1 (вимоги 2, 3, 4), не врахував відповідну судову практику Верховного Суду.
Районний суд правильно встановив фактичні обставини справи і зробив обґрунтовані висновки про задоволення позову, зокрема, в частині: визнання недійсним одностороннього правочину про розірвання договору, укладеного 
між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 ; зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» відновити на картковому рахунку, що відкритий на ім`я ОСОБА_1 , залишок коштів станом на 18 год 13 хв 03 вересня 2022 року у сумі 23 752,46 грн; 
визнання недійсним правочину у формі використання кредитного ліміту 
за картковим рахунком, відкритим у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , 
у сумі 16 000,00 грн, із моменту їх укладення без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (вимоги 2, 3, 4).
Він ніколи не проходив процедуру ідентифікації в системі онлайн банкінгу 
за голосовими командами, що підтверджується висновком експерта від 05 вересня 2022 року за результатами проведення судової експертизи відео-, звукозапису 
по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 12022121070000579. 
Вхід до системи було здійснено з нетипового для позивача пристрою, він не надавав третім особам логін і пароль для входу, а доступ до його мобільного телефону було втрачено внаслідок шахрайських дій третіх осіб, про що банку відомо. 
Банк, установивши, що відбувається несанкціонований вхід в особистий кабінет онлайн банкінгу клієнта, не вчинив дії на блокування спірних грошових переказів. ОСОБА_1 є потерпілим, він не був ініціатором здійснення спірних фінансових операцій, а тому його права підлягають поновленню та захисту у вибраний ним спосіб, у тому числі, шляхом визнання недійсним правочину у формі використання кредитного ліміту (4).
Банк не довів, що свідомі чи необережні дії або бездіяльність саме позивача призвели до втрати грошових коштів, а тому залишок коштів на картковому рахунку позивача підлягає поновленню (3). Факт розірвання договору, укладеного 
між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , підтверджується випискою банка. 
У спірних правовідносинах наявні правові підстави для визнання недійсним указаного одностороннього правочину (2).

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційні скарги

У грудні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу банка 
від представника ОСОБА_1 - адвоката Красницької Я. С., в якому вказується про безпідставність касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк».
Зазначає, що банк не довів, що саме ОСОБА_1 своїми діями сприяв 
в розголошенні інформації, яка дала змогу третім особам ініціювати спірні платіжні операції. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 був клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», на його ім`я було відкрито два карткові рахунки (№ НОМЕР_4 , № НОМЕР_6 ).
Для користування послугами банку ОСОБА_1 використовував номер телефону: НОМЕР_7 . Цей номер був авторизований як фінансовий номер в системі онлайн банкінгу «Приват24».
На картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_4 станом 
на 18 год 00 хв год 03 вересня 2022 року знаходилися особисті грошові кошти 
клієнта в розмірі 23 196,46 грн (а. с. 8, т. 1).
На картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_6 (кредитна картка) станом на 18 год 00 хв 03 вересня 2022 року власні кошти клієнта були відсутні. 
На вказаному рахунку сума кредитного ліміту становила 16 000,00 грн 
(а. с. 9-12, т. 1).
03 вересня 2022 року о 18 год 14 хв  ОСОБА_1 унаслідок протиправних дій третіх осіб втратив доступ до номеру мобільного телефону НОМЕР_7 у зв`язку 
з віддаленою заміною сім-карти. У момент заміни сім карти мобільне обладнання перебувало у зоні дії базової станції, яка розташована за адресою:   АДРЕСА_1 , 
а після заміни сім-карти номер телефону о 18год      
    АДРЕСА_2 ).
03 вересня 2022 року о 18 год 44 хв 32 с із нетипового для  ОСОБА_1  пристрою РІХЕL 3a GООGLЕ з коректним введенням логіну та паролю здійснено вхід 
до особистого кабінету ОСОБА_1  у системі онлайн банкінгу «Приват24».
У цей самий день, 03вересня 2022 року, після 19год 01 хв із банківських рахунків ОСОБА_1 , відкритих в АТ КБ «ПриватБанк», відбулося списання вказаних грошових коштів на загальну суму 39 680,81 грн (23 196,46 грн власних коштів 
та 16 000,00грн кредитних коштів) шляхом проведення п`яти переказів на картку НОМЕР_8 в АТ «Ощадбанк», яка належить ОСОБА_3  
(а. с. 114-115, т.1). Цьому передувало надходження дзвінка о 18 год 59хв 07 с 
03 вересня 2022 року від оператора АТ «ПриватБанка» на мобільний номер телефону 
 НОМЕР_7 для підтвердження платежу.Вхід у мобільний додаток 
АТ «Ощадбанк» до акаунтуОСОБА_2 . Здійснено з використанням пристрою РІХЕL 3a.
03 вересня 2022 рокузафіксовано 4 звернення до приватного акціонерного товариства «Київстар» з номеру телефону НОМЕР_9 з приводу шахрайських дій відносно телефону НОМЕР_7 . Телефонний номер НОМЕР_7 було заблоковано 03 вересня 2022 року о 23 год 03 хв.
У матеріалах справи наявний витяг із ЄРДР від 05 вересня 2022 року 
у кримінальному провадженні № 12022121070000579 за заявою ОСОБА_4 
про заволодіння невідомою особою 03 вересня 2022 року під приводом переказу грошових коштів шляхом обману із використанням електронно-обчислювальної техніки грошовими коштами у розмірі 23 196,46 грн, які належали ОСОБА_1 (а. с. 18-19, т. 1).
Відповідно до висновку експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М. С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України № 1701, складеного 24 травня 2024 року на підставі постанови слідчого у кримінальному провадженні, за результатами проведення судової експертизи відео-, звукозапису по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 12022121070000579 
від 05 вересня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 190 КК України, слова (фрази, репліки) 
у розмові, яка міститься у файлі «Аудіозапис на виконання п. 4 ухвали суду», 
не належать ОСОБА_1 (а. с 228-241, т. 1).

Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій 
статті 389 ЦПК України. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк»та касаційна скарга представника 
ОСОБА_1 - адвоката Красницької Я. С., задоволенню не підлягають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 
цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим 
є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення районного суду в нескасованій частині 
та постанова суду апеляційної інстанції відповідають.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних 
або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні 
та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася 
до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно 
до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода 
на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує 
при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі, яка переглядається Верховним Судом, ОСОБА_1 звернувся до суду 
з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», як клієнт банка, про захист прав споживача фінансових послуг.
Позивач посилався на те, що 03 вересня 2022 року з його рахунків третіми особами було незаконно ініційовано транзакції, внаслідок яких він втратив грошові кошти (особисті та кредитні), на що банк не відреагував і продовжив нараховувати проценти за користування кредитним лімітом. 
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням 
є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити 
на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка 
та проведення інших операцій за рахунком.
Нормою частини першої статті 1067 ЦК України встановлено, що договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові 
або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами.
Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком 
з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Законом України «Про платіжні послуги» регламентовано поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлено виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг 
та умови авторизації їх діяльності, визначено загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлено права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначено загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури.
У статті 1 вказаного Закону визначено основні терміни, серед яких: автентифікація, дистанційна платіжна операція, засіб дистанційної комунікації, індивідуальна облікова інформація, ініціатор, платіжна операція та інші.
Інформування користувачів під час виконання платіжних операцій з використанням платіжних інструментів регламентовано статтею 32 Закону України «Про платіжні послуги». 
Так, користувач відповідно до умов договору зобов`язаний надати надавачу платіжних послуг інформацію для здійснення контактів із ним, а надавач платіжних послуг зобов`язаний зберігати цю інформацію протягом строку дії договору. Обов`язок надавача платіжних послуг щодо повідомлення користувача (у спосіб, визначений договором) про здійснені операції з використанням платіжного інструменту користувача є виконаним у разі: 1) інформування надавачем платіжних послуг користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем; 2) відмови користувача від отримання повідомлень надавача платіжних послуг про здійснені операції з використанням платіжного інструменту користувача, про що зазначено в договорі. Надавач платіжних послуг зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача щодо використання платіжного інструменту, помилкових, неналежних, неакцептованих платіжних операцій, ініційованих з використанням такого платіжного інструменту, надавати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, встановлений договором, але не більше строку, передбаченого законом для розгляду звернень (скарг) громадян.
Обов`язки емітента визначено частиною дев`ятнадцятою статті 38 указаного Закону, 
а користувача - частиною двадцятою.
Так, емітент зобов`язаний: 1) забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна жодним іншим сторонам, крім користувача 
(крім випадку, передбаченого частиною шістнадцятою цієї статті); 2) зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору; 3) не надавати користувачу електронні платіжні засоби 
без відповідного запиту користувача, крім випадку надання користувачу електронного платіжного засобу на заміну раніше виданого електронного платіжного засобу; 4) забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату електронного платіжного засобу, або втрату індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання електронного платіжного засобу після отримання такого повідомлення; 
5) забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента 
про необхідність розблокування або заміни (перевипуску) електронного платіжного засобу; 6) повідомляти користувача про виконання операцій з використанням електронного платіжного засобу. У свою чергу, користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 1) надати емітенту інформацію 
для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати 
та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 
5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента 
у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом 
та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.
Статтею 86 Закону України «Про платіжні послуги» визначено відповідальність надавачів платіжних послуг під час виконання платіжних операцій.
Загальні вимоги Національного банку України до емісії/еквайрингу платіжних інструментів, що емітуються (уключаючи електронні платіжні засоби, передплачені платіжні інструменти), та здійснення розрахунків з їх використанням установлено Положенням про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 № 164 (далі - Положення).
Умови договору не повинні містити вимоги про безумовну відповідальність користувача за неналежну платіжну операцію, за винятком, якщо доведено, 
що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати платіжного інструменту 
або індивідуальної облікової інформації, розголошення ПІНу/індивідуальної облікової інформації або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію з використанням платіжного інструменту (пункт 29 Положення).
Згідно з пунктом 140 Положення користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, 
як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.
Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені 
без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (пункт 146 Положення).
Верховний Суд зазначає, що судами попередніх інстанцій застосовано вищенаведені норми права, а також відповідні норми права Закону України 
«Про основні засади забезпечення кібербезпеки України».
У позові ОСОБА_1 заявив до АТ КБ «ПриватБанк» наступні вимоги: 
1) визнати неправомірними та такими, що призвели до порушення його прав, 
як споживача банківських послу, дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо проведення 
будь-яких операції, що вчинені в період часу з 18 год 13 хв 03 вересня 2022 року 
по 24 год 00 хв 05 вересня 2022 року по картковим рахункам, що відкриті 
в АТ КБ «ПриватБанк» на його ім`я;
2) визнати недійсним односторонній правочин, вчинений 03 вересня 2022 року, 
про розірвання укладеного між ним і банком договору (угоди) 
№ SAMDNWFC00030725299 від 31 жовтня 2016 року;
3) зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити на картковому рахунку 
№ НОМЕР_4 ( НОМЕР_1 ), що відкритий на ім`я ОСОБА_1 , залишок коштів станом на 18 год 13 хв 03 вересня 2022 року 
у сумі 23 752,46 грн;
4) визнати недійсними правочини у формі використання кредитного ліміту 
за картковим рахунком № НОМЕР_6 (договір № SAMDNWFC00073276723 від 18 грудня 2021 року), відкритим в АТ КБ «ПриватБанк» на його ім`я, 
у сумі 16 000,00 грн, із моменту їх укладення, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину;
5) визнати нечинними транзакції використання (зняття/перерахування) коштів 
з карткового рахунку № НОМЕР_6 , що відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» 
на його ім`я, вчинені в період часу з 18 год 13 хв 03 вересня 2022 року 
по 24 год 00 хв 05 вересня 2022 року;
6) скасувати нарахування банком по кредитним коштам на його картковому рахунку № НОМЕР_6 процентів за користування кредитними коштами, у тому числі, неустойки (штрафи, пеня), комісії з дня здійснення неналежних транзакцій (розрахунків) з 18 год 13 хв 03 вересня 2022 року;
7) зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» припинити нарахування за карткою/рахунком 
№ НОМЕР_6 , відкритим в АТ КБ «ПриватБанк» на його ім`я, щомісячних платежів за користування кредитними коштами з 18 год 13 хв 03 вересня 2022 року.
Відповідно до частин першої, другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, 
крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування 
(стаття 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному 
та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 
ЦПК України).
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є клієнтом 
АТ КБ «Приватбанк», на його ім`я відкрито два рахунки (для зберігання особистих коштів та кредитний рахунок), для користування послугами банку 
він використовував номер телефону: НОМЕР_7 (фінансовий номер в системі онлайн банкінгу «Приват24»).
На картковому рахунку ОСОБА_1 на 18 год 00 хв год 03 вересня 2022 року знаходилися особисті грошові кошти у розмірі 23 196,46 грн, а іншому картковому рахунку (кредитна картка) власні кошти були відсутні, сума кредитного лімуту була встановлена у розмірі 16 000,00 грн.
03 вересня 2022 року о 18 год 14 хв ОСОБА_1 унаслідок протиправних дій третіх осіб втратив доступ до вищевказаного номеру мобільного телефону у зв`язку 
з віддаленою заміною сім-карти. У момент заміни сім карти мобільне обладнання перебувало у зоні дії базової станції, яка розташована на території Кіровоградської області, а після її заміни - номер телефону обліковувався за базовою станцією 
на території Дніпропетровської області.
03 вересня 2022 року о 18 год 44 хв 32 с із нетипового для ОСОБА_1 пристрою РІХЕL 3a GООGLЕ з коректним введенням логіну та паролю здійснено вхід 
до особистого кабінету ОСОБА_1 у системі онлайн банкінгу «Приват24». 
Після 19 год 01 хв із банківських рахунків ОСОБА_1 , відкритих 
в АТ КБ «ПриватБанк», відбулося списання грошових коштів на загальну 
суму 39 680,81 грн (23 196,46 грн власних коштів та 16 000,00 грн кредитних коштів) шляхом проведення п`яти переказів на інший його картковий рахунок, відкритий 
в АТ «Ощадбанк», а потім уже передані іншим особам. 
Крім того, за вищевказаним фактом правоохоронними органами здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні за частиною третьою 
статті 190 КК України (шахрайство), відомості про яке внесено до ЄРДР 
за № 1202212070000579. 
У справі, яка переглядається Верховним Судом, банком фактично визнається несанкціоноване втручання в систему онлайн банкінгу клієнта (позивача) з боку третіх осіб, як і факт несанкціонованого списання грошових коштів із його рахунків. Проте, банк посилався як в судах попередньої інстанції, так і в касаційній скарзі 
на наявність вини позивача у доступі третіх осіб до інформації, яка дозволила 
їм ініціювати відповідні банківські операції. 
У постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 922/4091/19 вказано, що саме банк відповідає за безпеку здійснення електронних платежів. Несанкціоноване списання коштів поза волею клієнта, свідчить 
про несанкціоноване втручання в систему здійснення банківських платежів, 
яка належить банку, з боку третіх осіб. 
У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц 
за позовом банка до клієнта про стягнення заборгованості вказано: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, 
яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» (провадження № 61-16504св18).
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. 
Такий правовий висновок у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2018 року 
у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, 
від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, від 28 травня 
2025 року у справі № 757/14963/23-ц та інших.
Указана судова практика Верховного Суду є сталою та сформованою.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями 
чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності (див. постанову Верховного Суду 
від 21 лютого 2019 року у справі № 489/1649/17).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, надав правову оцінку наявним у справі доказам, установив фактичні обставини у справі і зробив вірний висновок про те, що позивач не був ініціатором спірних переказів грошових коштів із його рахунків, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк». 
03 вересня 2022 року треті особи отримали доступ до акаунту ОСОБА_2 
в системі онлайн банкінгу «Приват24», що забепечило безперешкодне входження 
до нього з нетипового пристрою та ініціювання неналежним платником платежів 
із використанням як власних коштів позивача, так і кредитних коштів у межах встановленого на його рахунку кредитного ліміту.
Відповідач не довів, що саме свідомі чи необережні дії або бездіяльність позивача призвели до втрати платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію з використанням платіжного інструменту. Тобто банк не довів, що позивач своїми діями 
чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню третіми особами інформації про логін та пароль в системі онлайн банкінгу.
Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» вищенаведеного не спростовує, доводи касаційної скарги банка у цій частині відхиляються Верховним Судом.
Судами надано детальну правову оцінку дзвінкам з телефону НОМЕР_7 , проаналізовано отриману від мобільного оператора інформацію про вхідні та вихідні дзвінки клієнта і зроблено обґрунтовані висновки, що банк, як фінансова установа, яка обслуговує рахунок позивача, отримавши 03 вересня 2022 року від імені позивача для виконання п`ять доручень на переказ коштів на власний рахунок 
в іншому банку, мав би звернути увагу на очевидні ознаки сумнівності (підозрілості) фінансових операцій (вхід із нового пристрою та IP-адреси, підключення до системи у вечірній час, повторюваність переказів між тими самими рахунками та відносно високу частоту переказів протягом короткого періоду часу). Тобто відповідач мав об`єктивну змогу відреагувати на вказані сумнівні операції (зупинити їх чи відмовити у їх виконання).
З урахуванням наведеного, правильним є висновок судів попередніх інстанцій 
про те, що відповідач не довів вину позивача у доступі третіх осіб до інформації, 
яка дозволила ініціювати банківські операції, та не спростував наявність своєї вини у несанкціонованому списанні коштів із рахунків позивача.
Таким чином, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно визнав неправомірними дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо проведення оспорюваних платежів 03 вересня 2022 року з рахунків ОСОБА_1 (1) і, як наслідок, нечинними відповідні транзакції (перекази грошових коштів) (5).
Крім того, позивач не несе відповідальності за неналежні платежі у межах встановленого банком кредитного ліміту, а отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що за обставин цієї справи нарахування банком процентів за використання кредитних коштів є неправомірним та порушуватиме права позивача, як споживача фінансових послуг (6). 
Із урахуванням вищевказаного, суди обґрунтовано задовольнили вимогу позивача про зобов`язання відповідача скасувати нарахування на кредитні кошти 
в сумі 16 000,00 грн та не здійснювати такі нарахування у подальшому (7).
Разом із цим, переглядаючи рішення районного суду в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції скасував рішення районного суду в частині інших позовних вимог (2, 3, 4) і ухвалив у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . Верховний Суд погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, доводи касаційної скарги позивача їх не спростовують.
Верховний Суд погоджується з тим, що вимога позивача про визнання недійсним правочину з використання кредитного ліміту у сумі 16 000,00 грн (4) фактично дублює іншу вимогу про недійсність транзакцій (5), яку було задоволено.
Апеляційний суд обґрунтовано вказав, що грошові кошти з рахунків позивача, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк», за оспорюваними переказами надійшли на його рахунок в іншому банку - АТ «Ощадбанк», а вже звідти були переказані іншим особам. Отже, внаслідок переказу особистих коштів позивача з рахунку 
в АТ КБ «ПриватБанк» на його особовий рахунок в АТ «Ощадбанк» позивач, 
з урахуванням предмету й підстав позову, суб`єктного складу сторін, не може вважатися таким, що зазнав збитків, адже кошти не перейшли до одразу до третіх осіб. Фактично позивач міг зазнати збитків лише внаслідок здійснення платіжних операцій на його рахунку в АТ «Ощадбанк», але він не пред`явив вимог до цієї банківської установи у цій справі. Тому суд апеляційної інстанції вірно відмовив 
у задоволенні вимоги позивача про зобов`язання АТ КБ «ПривтБанк» поновити 
на його рахунку залишок особистих коштів у сумі 23 752,46 грн (3). 
Крім того, апеляційний суд вірно зазначив про те, що районний суд, задовольнивши позов у частині визнання недійсним одностороннього правочину від 03 вересня 2022 року про розірвання договору (угоди) № SAMDNWFC00030725299 
від 31 жовтня 2016 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , не встановив факт розірвання цього договору. Натомість, судом установлено, 
що цей правочин не був учинений позивачем, а тому відсутні правові підстави 
для визнання його недійсним (2).
Вищенаведені висновки апеляційного узгоджуються з нормами права, 
які регулюють спірні правовідносини, судовою практикою Верховного Суду, встановленими судом обставинами справи. Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Красницької Я. С., указаних висновків апеляційного суду не спростовують, а тому відхиляються Верховним Судом.

Висновки Верховного Суду, зроблені за результатом розгляду касаційних скарг
З огляду на викладене, висновки районного суду в нескасованій частині 
та апеляційного суду по суті вирішення справи є вірними.
Доводи касаційних скарг, як позивача так і відповідача, зводяться до незгоди 
з висновками суду у відповідних частинах, а вказане не може бути правовою підставою для скасування як рішення районного суду у нескасованій частині, 
так і постанови суду апеляційної інстанції.
Зроблені судом першої інстанції у нескасованій частині та судом апеляційної інстанції висновки узгоджуються з висновками щодо застосування норм права 
у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду 
(частина четверта статті 263 ЦПК України), застосовані правові позиції 
є релевантними, а судова практика Верховного Суду з указаного питання є сталою та сформованою. У зв`язку з цим, безпідставними є посилання заявника касаційної скарги на неврахування судами відповідної судової практики Верховного Суду 
та на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах. У кожній справі суд виходить з конкретних обставин 
та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи 
їх у сукупності.
Таким чином, висновки районного суду у нескасованій частині та апеляційного суду у межах доводів касаційних скарг ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, судами під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, 
які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів уважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судами всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам 
в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення 
є мотивованими, що спростовує відповідні доводи касаційних скарг.
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційних скарг, не можуть бути підставами для скасування рішення районного суду у нескасованій частині та постанови апеляційного суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, зводяться до незгоди з висновками суду і переоцінки доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові 
рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 
цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального 
і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. (стаття 410 ЦПК України).
Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення.

Щодо розподілу судових витрат
Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційні скарги залишено без задоволення, розподіл судових витрат Верховим Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 410, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» залишити без задоволення. 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Красницької Яни Сергіївни, залишити без задоволення. 

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області 
від 21 березня 2025 року у нескасованій частині та постанову Кропивницького апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, 
є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник 
Судді: І. Ю. Гулейков
Г. В. Коломієць 
Р. А. Лідовець
Ю. В. Черняк