ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

31 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 242/260/20
провадження № 61-16153св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю., 

учасники справи:
позивач -   ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 ,   ОСОБА_3 , 
особа, яка подала апеляційну скаргу, -   ОСОБА_4 ,
розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_4 , в інтересах якого діє представник - адвокат Пашковський Дмитро Володимирович, на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2025 року у складі колегії суддів: Космачевської Т. В., Гапонова А. В., Халаджи О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Історія справи
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області (з 02 вересня 2024 року змінено територіальну підсудність) від 28 травня 2020 року відкрито провадження у справі за цим позовом.
У травні 2025 року до Центрального районного суду м. Дніпра надійшла позовна заява ОСОБА_4 , як третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору, до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики, іпотеки, розписки.
Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 02 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_4 повернуто.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що  вимоги ОСОБА_4 не є самостійними вимогами на предмет спору в розумінні статті 52 ЦПК України.
Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Селівакін І. О., подав апеляційну скаргу на неї.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Селівакін І. О., залишено без задоволення, ухвалу Центрального районного суду м. Дніпра від 02 червня 2025 року залишено без змін.
21 жовтня 2025 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Воротиленко О. С., про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У заяві ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Воротиленко О. С., просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 51 000,00 грн у відшкодування понесених в суді апеляційної інстанції витрат на правничу допомогу.
На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції ОСОБА_1 надано до апеляційного суду: договір про надання правничої допомоги від 08 листопада 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та Воротиленком О. С. ; додаткові угоди від 07 листопада 2022 року,30 грудня 2024 року та 16 червня 2025 року до договору про надання правничої допомоги від 08 листопада 2019 року; ордер на підтвердження повноважень Воротиленка О. С. представляти інтереси ОСОБА_1 в Дніпровському апеляційному суді; акт прийому-передачі наданих юридичних послуг від 20 жовтня 2025 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом. Воротиленко О. С .
Короткий зміст оскаржуваної додаткової постанови суду апеляційної інстанції
Додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2025 року заяву  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Воротиленко О. С., про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 20000,00 грн.
Ухвалюючи додаткову постанову, апеляційний суд, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи заперечення, а також всі аспекти та складність справи, вважав, що вимоги заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції підлягають частковому задоволенню та є обґрунтованими у розмірі 20 000,00 грн. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
22 грудня 2025 року  ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, сформовану представником - адвокатом Пашковським Д. В. В. в системі «Електронний суд», в якій просить змінити додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2025 року, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу, які були стягнуті з нього на користь ОСОБА_1 , з 20 000,00 грн до 5 000,00 грн.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана додаткова постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Доводи інших учасників справи
Інші учасники справи не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

19 січня 2026 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана додаткова постанова суду апеляційної інстанції відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).
Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.
Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Відповідності до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону № 5076-VI, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас, згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У відповідності до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_4  представник ОСОБА_1 - адвокат Воротиленко О. С., зокрема, зазначив, що в межах апеляційного провадження щодо розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 на ухвалу Центрального районного суду м. Дніпра від 02 червня 2025 року витрати ОСОБА_1 попередньо складатимуть 50 000,00 грн. Також вказав, що більш детальний розрахунок витрат з підтверджуючими матеріалами буде надано стороною позивача за результатами розгляду справи у встановлений процесуальним законодавством строк.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, ухвалу Центрального районного суду м. Дніпра від 02 червня 2025 року залишено без змін.
21 жовтня 2025 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Воротиленко О. С., про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.
У заяві ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Воротиленко О. С., просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 51000,00 грн у відшкодування понесених в суді апеляційної інстанції витрат за надану професійну правничу допомогу.
В матеріалах справи наявні, зокрема: договір про надання правничої допомоги від 08 листопада 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та Воротиленком О.С. ; додаткові угоди від 07 листопада 2022 року, 30 грудня 2024 року та 16 червня 2025 року до договору про надання правничої допомоги від 08 листопада 2019 року; ордер на підтвердження повноважень адвоката Воротиленка О. С. представляти інтереси ОСОБА_1 в Дніпровському апеляційному суді; акт прийому-передачі наданих юридичних послуг від 20 жовтня 2025 року, складений ОСОБА_1 та адвокатом Воротиленком О. С.

Подача апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження вимагає від інших учасників справи вчинення дій на захист своїх інтересів та спонукає до здійснення певних дій, які б не були реалізовані за відсутності апеляційної скарги.
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року усправі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22).
Встановивши, що  ОСОБА_1 при апеляційному перегляді справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_4 понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджено належними та допустимими доказами, прийнявши до уваги вимоги співмірності та розумності, ураховуючи заперечення апелянта, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення з  ОСОБА_4 на користь  ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн, вірно зазначивши, що заявлений  ОСОБА_1 до стягнення розмір витрат на правничу допомогу не відповідає складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних ним робіт.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувана додаткова постанова ухвалена апеляційним судом без додержання норм матеріального і процесуального права. 
При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а додаткову постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні. 

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діє представник - адвокат Пашковський Дмитро Володимирович, залишити без задоволення.

Додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов