УХВАЛА

06 квітня 2026 року 
м. Київ

справа №420/10723/21
адміністративне провадження №К/990/14888/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мацедонської В.Е., 
суддів - Мельник-Томенко Ж.М., Смоковича М. І.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж.М., Смоковича М.І. від участі у розгляді справи № 420/10723/21 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Суворовського районного суду м.Одеси, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом Державної судової адміністрації України в Одеській області, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Суворовського районного суду м.Одеси, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність ТУ ДСА України в Одеській області щодо непроведення індексації доходів громадян на винагороду присяжній ОСОБА_1 ;
- зобов`язати ТУ ДСА України в Одеській області виконати належний перерахунок винагороди з проведенням індексації грошових доходів та сплатити борг несплаченої перерахованої винагороди з вересня 2017р.;
- визнати відмову ТУ ДСА України в Одеській області подавати до пенсійного та фіскального органів Звітів про суми нарахованої винагороди та сум нарахованого і сплаченого ЄСВ застрахованої особи присяжній Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 - протиправною та зобов`язати надати до фіскальних органів Звіти про нарахований та сплачений ЄСВ з вересня 2017р.;
- зобов`язати ТУ ДСА України в Одеській області належним чином та в повному обсязі дозареєструвати в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків облікової картки присяжній Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 з конкретним заповненням усіх даних з вересня 2017р..
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2023 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивачкою було подано касаційну скаргу.
Постановою Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2023 року в частині вимог про непроведення індексації доходів громадян на винагороду присяжної ОСОБА_1 , зобов`язання виконати перерахунок такої винагороди з проведенням індексації грошових доходів та стягнення відповідної заборгованості скасовано, справу № 420/10723/21 в цій частині направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції - П`ятого апеляційного адміністративного суду.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2023 року залишено без змін.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року в частині відмови у задоволенні вимог щодо непроведення індексації винагороди присяжної ОСОБА_1 - скасовано.
Прийнято в цій частині нове судове рішення, яким визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо непроведення індексації доходів громадян на винагороду присяжної ОСОБА_1 .
Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області нарахувати та виплатити індексацію винагороди присяжної ОСОБА_1 починаючи з вересня 2017р. з урахуванням висновків суду викладених у даній постанові.
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд судового рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року у справі за №420/10723/20 за нововиявленими обставинами.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2026 року, заяву ОСОБА_1 задоволено, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.12.2022 року у справі №420/10723/21 - скасовано в частині відмови позовних вимог.
Ухвалено нове рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, Державної Судової Адміністрації України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Суворовського районного суду м. Одеси про визнання протиправною бездіяльність щодо непроведення індексації доходів громадян на винагороду присяжної та зобов`язання вчинити певні дії в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, Державної Судової Адміністрації України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Суворовського районного суду м. Одеси про визнання протиправною бездіяльність щодо непроведення індексації доходів громадян на винагороду присяжної та зобов`язання вчинити певні дії в частині відмови у задоволенні позовних вимог - задоволено.
Визнано відмову Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області подавати до пенсійного та фіскального органів Звітів про суми нарахованої винагороди та сум нарахованого і сплаченого ЄСВ застрахованої особи присяжної Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 - протиправною.
Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області надати до фіскальних органів Звіти про нарахований та сплачений ЄСВ з вересня 2017 року відносно ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, 02 квітня 2026 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою.
03 квітня 2026 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж.М., Смоковича М.І. на підставі положень Конституції України, ст. 35 КАС України, практики Європейського суду з прав людини; норми ст.6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ; положення 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, а також Угоди про асоціацію між Україною та ЄС, яка набула чинності 1 вересня 2017 року.
В обґрунтування заяви скаржниця вказує, що зазначені судді вже приймали участь у розгляді цієї справи та в іншій справі №420/1059/20, у якій остання є позивачкою. Так суддя Мельник-Томенко Ж.М. як суддя-доповідач прийняла участь в ухваленні постанови від 18.10.2023 року у цій справі, а також у справі №420/1059/20, де ті ж самі сторони та той самий предмет позову, зі скаргою на дії судді ОСОБА_1. також зверталась до Вищої ради правосуддя; а судді Мацедонська В.Е. та Смокович М.І. відмовили у задоволенні поданої нею заяви про відвід колегії суддів у справі №420/1059/20.
Отже, зазначене, на думку заявниці, вказує на те, що такий склад колегії об`єктивно викликає обґрунтовані сумніви в її безсторонності та неупередженості. ОСОБА_1 не може очікувати справедливого розгляду цієї справи, в якій ті ж самі судді вже висловлювали свою позицію щодо правовідносин (правовий статус присяжного, винагорода, ЄСВ) у споріднених справах позивачки №420/1059/20 та №420/10723/21.
Так підстави для відводу судді встановлені статтями 36 та 37 Кодексу адміністративного судочинства України.
Положення частин першої, другої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме: 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі судді в розгляді адміністративної справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.
За цими самими підставами їм може бути заявлено відвід учасниками справи.
Частиною третьою статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.
Відповідно до частини четвертої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Мотиви заявниці фактично зводяться до того, що позивачка висловлює недовіру колегії у складі судді-доповідача Мацедонської В.Е. та суддів Мельник-Томенко Ж.М., Смоковича М.І., у зв`язку з участю визначених суддів у справах, у яких скаржниця є позивачкою.
У пункті 37 рішення від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть звужувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.
З аргументації заявника, викладеній у заяві про відвід, можна зрозуміти, що зазначена заява не містить жодних посилань на визначені процесуальним законом підстави для відводу суддів від розгляду цієї справи, а обставини, на які вказує ОСОБА_1. у якості підстав для відводу, не є такими, що викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності суддів та лише свідчать про фактичну незгоду скаржниці з участю визначених суддів у її справах та прийнятими ними судовими рішеннями, що у значенні вказаних вище імперативних приписів частини четвертої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу. Водночас Суд вважає безпідставним посилання заявниці на ст. 35 КАС України, у якій зазначено про незмінність складу суду, оскільки дана норма не є підставою для відводу, виходячи з аргументів позивачки.
У рішенні від 09.11.2006 у справі "Білуха проти України", заява №33949/02 Європейський суд з прав людини з посиланням на його усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед іншого, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.
Стосовно об`єктивного критерію Європейський суд з прав людини указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
Отже, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами. Таким чином, відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Виходячи з вищенаведеного, оскільки доводи заяви про відвід суддів ґрунтуються виключно на суб`єктивній незгоді позивачки із висловленням позицій суддів шляхом прийняття рішень у даній справі та у справі №420/1059/20., які не підкріплені реальними доводами, а також припущенням щодо наявності підстав для помсти у зв`язку з поданням скарги позивачкою на дії судді до Вищої ради правосуддя, заява про відвід колегії суддів у складі: Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж.М., Смоковича М.І., є необґрунтованою.
Відповідно до частини третьої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.
Згідно з частиною четвертою статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
Враховуючи необґрунтованість заявленого ОСОБА_1 відводу колегії суддів у складі: Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж.М., Смоковича М.І. питання про відвід судді відповідно до частини четвертої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 31, 36, 37, 40, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
Визнати необґрунтованим відвід, заявлений ОСОБА_1 колегії суддів у складі: Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж.М., Смоковича М.І.
Передати заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж.М., Смоковича М.І. від участі в розгляді справи № 420/10723/21 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Суворовського районного суду м.Одеси, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, для розгляду заяви.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.Е. Мацедонська

Судді Ж. М. Мельник-Томенко 

М. І. Смокович