УХВАЛА
05 березня 2026 року 
м. Київ
cправа № 902/122/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С.В., Картере В.І.

розглянувши матеріали заяви  ОСОБА_1 

про відвід суддів Картере В.І., Жукова С.В. від розгляду справи № 902/122/25
за заявою ОСОБА_2 
про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:
03.03.2026 через систему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 з доданими до неї матеріалами на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 08.07.2025, ухвалу Господарського суду Вінницької області від 17.07.2025 та на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.01.2026 у справі №902/122/25, в якій просить суд скасувати оскаржувані судові рішення; передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції; у разі відсутності підстав для передачі справи на новий розгляд ухвалити нове рішення, яким визнати кредиторські вимоги ОСОБА_1 до боржника у розмірі 1 400 000 грн. основного боргу та 4 844,80 грн. судового збору.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №902/122/25, визначено колегію суддів у складі: Огородніка К.М. - головуючого, Жукова С.В., Картере В.І., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2026.

04.03.2026 через систему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід суддів Картере В.І., Жукова С.В. від розгляду справи № 902/122/25.
Заявлений відвід мотивовано пунктом 5 частини першої статті 35 ГПК України.
Заяву про відвід обґрунтовано тим, що судді Картере В.І. та Жуков С.В. розглядали касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2025 на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 08.07.2025 та на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 17.07.2025. За результатами розгляду касаційної скарги було прийнято постанову Верховного Суду від 04.12.2025 якою касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2025 у справі №902/122/25 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду апеляційної інстанції в частині визнання кредиторських вимог ОСОБА_1 .
Наявні обставини на думку заявника викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості суддів Картере В.І. та Жукова С.В.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Картере В.І., Жукова С.В. від розгляду справи №902/122/25, Верховний Суд дійшов висновку про її необґрунтованість з огляду на таке.
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 35 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:
1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;
2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;
3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;
4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;
5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
Відповідно до частини першої, другої статті 48 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Частиною четвертою статті 11 ГПК України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення ЄСПЛ у справі "Хаушильд проти Данії").

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49 рішення ЄСПЛ у справі "Білуха проти України").

Європейський суд з прав людини зазначив, що "безсторонність", в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Булут проти Австрії" від 22.02.1996, у справі "Томан проти Швейцарії" від 10.06.1996). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення.

При цьому, особиста безсторонність суду, як суб`єктивний критерій, презюмується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" від 09.11.2006).

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункти 29, 31 рішення Європейського суду з прав людини "Газета "Україна-центр" проти України" від 15.07.2010).

ГПК України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді. 

Суд зазначає, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Таким чином, щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику необхідно подати докази фактичної наявності упередженості судді для відводу його від справи, оскільки презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного. І тільки якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Отже, хоча заявник і посилається на пункт 5 частини першої статті 35 ГПК України та на ст.36 ГПК України, як на підставу про відвід суддів Картере В.І., Жукова С.В. від розгляду справи №902/122/25 про те, фактично заява зводиться до незгоди сторони з ухваленим рішенням, а саме з постановою Верховного Суду від 04.12.2025 у справі та позицією, що була висловлена суддями при розгляді справи.

Отже, доводи ОСОБА_1 у заяві про відвід є необґрунтованими, не підтверджені жодними доказами та ґрунтуються виключно на власній оцінці викладених заявником обставин та припущеннях.
Приписами ч. 4 ст. 35 ГПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
За змістом частин першої-третьої статті 39 ГПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Оскільки Суд вважає подану заяву необґрунтованою, питання про відвід суддів має бути вирішено суддею, визначеним у порядку частини першої статті 32 ГПК України.
Керуючись 35, 38, 39, 234, 314 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -
УХВАЛИВ:
1.Визнати доводи, викладені у заяві ОСОБА_1 про відвід суддів Картере В.І., Жукова С.В. від розгляду справи №902/122/25 - необґрунтованими.
2.Передати заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Картере В.І., Жукова С.В. від розгляду справи № 902/122/25 на автоматизований розподіл для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, для вирішення ним питання про відвід.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя Огороднік К.М.
Судді Жуков С.В.
Картере В.І.