ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 757/28809/24-ц
провадження № 61-15884св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -   ОСОБА_2 ,
особа, яка не брала участі у справі, та звернулась з апеляційною скаргою, - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року в складі колегії суддів: Нежури В. А., Верланова С. М., Невідомої Т. О. та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року в складі колегії суддів: Нежури В. А., Верланова С. М., Невідомої Т. О.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У червні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Позовну заяву обґрунтовувала тим, що 20 жовтня 1989 року між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб. 30 квітня 2021 року рішенням Печерського районного суду м. Києва в справі № 757/54913/20-ц шлюб між сторонами було розірвано.
За час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти було придбане майно: квартира АДРЕСА_1 ; квартира АДРЕСА_2 ; земельна ділянка загальною площею 0, 36 га, кадастровий номер 3223186200:06:007:0152, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1900346532231, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, Нещерівська сільська рада; автомобіль Porsche Cayenne, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ; автомобіль Land Rover, 2014 року випуску.
Позивач вказувала, що згоди щодо поділу майна між нею та відповідачем досягнуто не було, а тому просила суд здійснити його розподіл.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2025 року позов ОСОБА_3 задоволено.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1820687380000, загальна площа (кв. м): 168, 1.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1820687380000, загальна площа (кв. м): 168, 1.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1757778880000, загальна площа (кв. м): 38, 7.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1757778880000, загальна площа (кв. м): 38, 7.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 земельної ділянки загальною площею 0, 36 га, кадастровий номер 3223186200:06:007:0152, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1900346532231, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, Нещерівська сільська рада.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 земельної ділянки загальною площею 0, 36 га, кадастровий номер 3223186200:06:007:0152, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1900346532231, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, Нещерівська сільська рада.
Виділено у власність ОСОБА_3 автомобіль Porsche Cayenne, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 . Припинено право власності ОСОБА_2 на зазначений автомобіль.
Виділено у власність ОСОБА_2 автомобіль LandRover Range Rover, 2014 року випуску, об'єм (потужність) двигуна, см? 4999. Припинено право власності ОСОБА_3 на зазначений автомобіль.
Вирішено питання стосовно розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції виходив з того, що указане майно є спільною сумісною власністю сторін, тому підлягає поділу між ними.
При цьому суд дійшов висновку, що перебування квартири АДРЕСА_1 в іпотеці банку не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, оскільки гарантії ПАТ АБ «Укргазбанк» як іпотекодержателя спірного майна визначені частиною другою статті 23 Закону України «Про іпотеку».
ПАТ АБ «Укргазбанк», як особа, яка не брала участі у справі, звернулось з апеляційною скаргою на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2025 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ АБ «Укргазбанк» закрито.
Вказана ухвала мотивована тим, що оскаржуваним рішенням права, інтереси та/або обов'язки ПАТ АБ «Укргазбанк» як іпотекодержателя не порушені.
Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу під час розгляду справи в апеляційному суді в сумі 4 000, 00 грн.
Частково задовольняючи заяву, суд дослідив докази, надані на підтвердження розміру понесених витрат, врахував складністьсправи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності, а також заперечення банку щодо розміру судових витрат.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
16 грудня 2025 року ПАТ АБ «Укргазбанк» через підсистему «Електронний суд» надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції та залучити ПАТ АБ «Укргазбанк» до участі у справі в якості третьої особи.
Заявник, зокрема, вказує, що апеляційним судом не враховано практику Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Вважає, що звернення з позовом про поділ майна подружжя було спрямовано виключно на створення перешкод для банку щодо можливості за рахунок іпотечного майна задовольнити вимоги, які випливають з кредитного договору.
В частині оскарження додаткової постанови апеляційного суду касаційна скарга мотивована відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Печерського районного суду м. Києва.
14 січня 2026 року справа № 757/28809/24-ц надійшла до Верховного Суду.
02 лютого 2026 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Зінов'євим Д. С. було надіслано відзив на касаційну скаргу разом із заявою про поновлення строку на його подання.
Відзив на касаційну скаргу поданий з пропуском строку, установленого судом в ухвалі про відкриття касаційного провадження (більше, ніж на двадцять днів). Адвокатом Зінов'євим Д. С. не доведено поважності підстав пропуску такого строку й Верховний Суд підстав для його продовження не встановив.
За таких обставин, ураховуючи вимоги статті 126 ЦПК України, Верховний Суд залишає відзив, поданий представником ОСОБА_1 - адвокатом Зінов'євим Д. С., без розгляду, у зв'язку з чим заявлені у ньому клопотання не вирішуються.
ОСОБА_2 у встановлений судом строк відзив на касаційну скаргу не подав.
Ухвалою Верховного Суду від 24 березня 2026 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 20 жовтня 1989 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який був розірваний згідно з рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 квітня 2021 року в справі № 757/54913/20-ц.
За час перебування сторін у шлюбі ними було придбане майно, зокрема, квартира АДРЕСА_1 , яка була поділена між подружжям у рівних частинах.
Також установлено, що зазначена квартира перебуває в іпотеці ПАТ АБ «Укргазбанк» (іпотекодавець: ОСОБА_2 ).
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Щодо оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року
Відповідно до частини першої статті 17 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦПК України).
На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.
Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або якщо суд вирішив питання про обов`язки цієї особи чи про її інтереси у відповідних правовідносинах.
Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи впливає оскаржуване судове рішення безпосередньо на права та обов`язки заявника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що ухвалене судом першої інстанції рішення не впливає на права та обов`язки заявника, - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.
У цій справі позивач в порядку поділу майна подружжя просила, зокрема, визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , а також за відповідачем - на 1/2 частину цієї квартири.
Установлено, що вказана квартира є предметом іпотеки, що забезпечує виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором від 07 серпня 2019 року № 17-К/19-VIP, укладеним між відповідачем та ПАТ АБ «Укргазбанк».
Суд першої інстанції дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя та здійснив розподіл зазначеного нерухомого майна.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ПАТ АБ «Укргазбанк» посилалось на те, що його не було залучено до участі у справі, що вплинуло на права та обов'язки банку як іпотекодержателя та стягувача у виконавчому провадженні стосовно майна, яке є предметом спору.
Апеляційний суд, вирішуючи питання, чи є оскаржуване заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2025 року таким, що прийняте про права, інтереси та обов'язки ПАТ АБ «Укргазбанк», як особи, яка не брала участі у справі, встановив, що цим рішенням не вирішувалось питання про права та обов'язки банку.
Верховний Суд з указаними висновками суду апеляційної інстанції погоджується з огляду на таке.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» містить перелік підстав припинення іпотеки, який не є вичерпним, але інші підстави, які не зазначені у цьому переліку, у будь-якому випадку мають бути передбачені цим Законом.
Серед підстав припинення іпотеки відсутній юридичний факт визнання права на частку в праві спільної власності на майно, що перебуває у спільній сумісній власності.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов'язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.
Положення чинного законодавства, які регулюють правовідносини, що виникають із іпотечних зобов'язань, вказують на те, що іпотекодавець не має права розпоряджатися майном без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки.
Водночас положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. У свою чергу, поділ спільного майна між подружжям, в тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону.
Наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи, зазначені у статті 23 Закону України «Про іпотеку», виникають лише у разі зміни суб'єкта права власності (особи власника). Оскільки внаслідок поділу спільної сумісної власності зміни власника (переходу права власності) не відбулося, а спільна сумісна власність трансформувалася у спільну часткову власність тих самих співвласників, тому відсутні підстави для застосування статті 23 Закону України «Про іпотеку».
У справі, яка переглядається, спір виник між колишнім подружжям щодо поділу майна, набутого у період шлюбу, шляхом визнання права на частку в праві спільної власності на майно та його поділ, внаслідок чого спільна сумісна власність трансформувалася у спільну часткову із визначенням ідеальних часток та його поділу. Матеріально-правову і процесуальну заінтересованість у результаті справи мають лише сторони цієї справи.
Отже, іпотекодержатель не може бути у цій справі стороною, зокрема, співвідповідачем.
Верховний Суд у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03 липня 2023 року в справі № 523/8641/15(провадження № 61-9085сво21) зазначив, що у разі задоволення позову одного з подружжя про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, інший з подружжя, який не був стороною договору іпотеки, а надав лише згоду на вчинення договору іпотеки іншим з подружжя, стає співіпотекодавцем. Рішення суду про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, є підставою для внесення до державного реєстру запису про те, що така особа є співіпотекодавцем.
Іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який лише обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися нерухомим майном. При цьому знаходження спірного майна в іпотеці не змінює його правового режиму.
Щодо залучення іпотекодержателя у справах за позовом одного з подружжя до іншого з подружжя про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, Верховний Суд зазначив, що таке питання має вирішуватись судом з урахуванням конкретних обставин справи у разі встановлення, що таке рішення суду може вплинути на права та обов'язки іпотекодержателя.
Суд апеляційної інстанції, встановивши, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2025 року права, інтереси та (або) обов'язки ПАТ АБ «Укргазбанк», як іпотекодержателя, не порушені, оскільки перебування спірного майна в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, дійшов правильного висновку про закриття апеляційного провадження.
Крім того, безпідставними є аргументи касаційної скарги щодо недобросовісності дій сторін при поділі майна. Колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції була надана належна правова оцінка аналогічним доводам ПАТ АБ «Укргазбанк» та доводи касаційної скарги зазначених висновків апеляційного суду не спростовують.
За таких обставин, оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції про закриття апеляційного провадження відповідає вимогам закону і підстав для її скасування немає.
Щодо оскарження додаткової постанови Київського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року
Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Частинами першою та пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п'ята статті 137 ЦПК України).
Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
За приписами частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Зінов`єв Д. С. просив стягнути з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь позивача судові витрати, понесені нею під час розгляду справи в апеляційному суді.
13 листопада 2025 року суд апеляційної інстанції розглянув справу.
18 листопада 2025 року до Київського апеляційного суду надійшла заява адвоката Зінов`єва Д. С. про ухвалення додаткового рішення, у якій він просив стягнути з ПАТ АБ «Укргазбанк» понесені ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 24 000, 00 грн.
До заяви додав докази на підтвердження понесення таких витрат, а саме: договір про надання правової допомоги від 05 червня 2024 року № 27; акт наданих послуг № 1 до вказаного договору від 12 вересня 2025 року; додаток № 1 до вказаного договору від 01 вересня 2025 року; платіжну інструкцію від 08 вересня 2025 року на суму 10 000, 00 грн; платіжну інструкцію від 09 вересня 2025 року на суму 10 000, 00 грн; платіжну інструкцію від 13 листопада 2025 року на суму 4 000, 00 грн.
ПАТ АБ «Укргазбанк» подало до суду апеляційної інстанції заперечення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Ураховуючи те, що заява про розподіл судових витрат та докази їх понесення подані позивачем з дотриманням вимог статті 141 ЦПК України, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу.
Розмір витрат на правничу допомогу визначений судом апеляційної інстанції з урахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт, наданням оцінки запереченням ПАТ АБ «Укргазбанк», а також з дотриманням критеріїв розумності та співмірності розміру витрат.
Доводи касаційної скарги ПАТ АБ «Укргазбанк» такого висновку суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваної додаткової постанови не впливають.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржувані ухвала та додаткова постанова апеляційного суду відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 рокута додаткову постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року залишити без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 рокута додаткову постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська	
Судді:	А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов