Окрема думка
судді Верховного Суду у Касаційному цивільному суді Пророка В. В.

справа № 935/2232/19 (провадження № 61-12904 ск 25)
03 листопада 2025 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади м. Коростишева Житомирської області в особі Коростишівської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування, ухвалою від 03 липня 2025 року відмовив у задоволенні заяви. 

Водночас з рішенням колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду не можу погодитися з огляду на таке.

1. Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

2. Пунктом 2 частини першої статті 183 ЦПК України передбачено, що будь яка заява, клопотання, заперечення повинні містити, зокрема найменування суду, до якого вона подається.

3. Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 

4. Натомість клопотання ОСОБА_1 адресоване Верховному Суду України, якого відповідно до статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не існує в системі судоустрою України, і який не здійснює жодних процесуальних повноважень з 15 грудня 2017 року.

5. Відповідно до частини четвертої статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

6. Отже, оскільки клопотання ОСОБА_1 адресоване не Верховному Суду, клопотання підлягало поверненню особі, яка її подала, а не розгляду по суті.

7. Таким чином суддя доповідач повинен був повернути зазначену заяву, а не виносити її на розгляд колегії суддів, а у колегії суддів Верховного Суду не було підстав її розглядати, оскільки така заява не була адресована Верховному Суду. 

Суддя В. В. Пророк

Повний текст окремої думки складений 26 лютого 2026 року.