ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 826/3696/16
касаційне провадження № К/990/15821/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві 
на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року (головуючий суддя - Марич Є.В.)
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Ключкович В.Ю.; судді - Бужак Н.П., Кобаль М.І.)
у справі № 826/3696/16
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БНХ УКРАЇНА»
до Головного управління ДПС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БНХ УКРАЇНА» (далі - ТОВ з ІІ «БНХ УКРАЇНА»; позивач; платник) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві; відповідач; контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15 жовтня 2015 року № 0003502205.

Справа розглядалася судами неодноразово.

За наслідками останнього її розгляду Київський окружний адміністративний суд рішенням від 06 березня 2024 року адміністративний позов задовольнив. 

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 12 березня 2025 року рішення суду першої інстанції залишив без змін. 

ГУ ДПС у м. Києві звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права. При цьому наголошує на фіктивному характері господарських операцій платника з Приватним виробничим підприємством «Квадро».

Верховний Суд ухвалою від 28 квітня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у м. Києві.

Відзиву на касаційну скаргу від позивача не надійшло, що в силу частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішень судів попередніх інстанцій.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами з`ясовано, що відповідачем проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ з ІІ «БНХ УКРАЇНА» з питань правильності відображення у податковому обліку податкових зобов`язань з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Комод на Лівобережній», Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіті Консалтинг» за період з 01 березня 2015 року по 31 березня 2015 року та Приватним виробничим підприємством «Квадро» за період з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року, за результатами якої складено акт від 17 вересня 2015 року № 1102/26-53-22-05-21/32305906.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.2, 201.4, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв`язку з неправомірним формуванням податкового кредиту з податку на додану вартість при придбанні олії соняшникової нерафінованої в Приватного виробничого підприємства «Квадро» з огляду на удаваний (фіктивний) характер проведених господарських операцій.

Обґрунтовуючи свою позицію, контролюючий орган звертав увагу на: податкову інформацію, згідно з якою не встановлено декларування податкового кредиту Приватним виробничим підприємством «Квадро» з контрагентами по ланцюгу постачання; досудове розслідування в кримінальному провадженні № 42015100010000215 щодо службових осіб постачальника платника за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України, під час якого встановлено, що Приватне виробниче підприємство «Квадро» ухилилося від сплати податків при взаємовідносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «Болтон Груп»; входження Приватного виробничого підприємства «Квадро» до групи транзитно-конвертаційних підприємств та непідтвердження реальності господарських операцій зі своїми контрагентами.

На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 15 жовтня 2015 року № 0003502205, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 2533333,00 грн за основним платежем та 1266667,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Надаючи оцінку правомірності прийняття контролюючим органом названого акта індивідуальної дії, Верховний Суд виходить із такого.

За правилами пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 996-XIV) господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Аналіз наведених норм свідчить на користь висновку про те, що господарська операція для визначення податкового кредиту має бути фактично здійсненою та підтвердженою належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність такої операції, і спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваної господарської операції, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що вона є реальною та підтверджуються долученими платником до матеріалів справи належним чином оформленими копіями документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарської операції та її учасників, підтверджують фактичність здійснення такої операції, а також господарський характер понесених за нею витрат, а саме: специфікації № 1; видаткової накладної від 30 квітня 2015 року № 270; податкової накладної від 30 квітня 2015 року № 43; посвідчення якості на олію соняшникову нерафіновану невиморожену від 30 квітня 2015 року; банківських виписок. 

В контексті з`ясування порядку транспортування товару від Приватного виробничого підприємства «Квадро» судом досліджено копію договору комісії від 28 квітня 2015 року № 28/04-К разом з додатками до нього, який укладено позивачем із Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Флора України», відповідно до умов якого позивач (комітент) доручив Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Флора України» (комісіонер), а комісіонер, відповідно, зобов`язався за дорученням комітента за плату здійснити від свого імені та за рахунок комітента такі юридично значимі дії: здійснювати реалізацію на експорт з України товару, що належить комітенту; укладати експортні договори (контракти) купівлі-продажу, оформляти і підписувати інші необхідні для здійснення продажу документи в інтересах комітента; діяти в інтересах комітента в рамках вже укладених зовнішньоекономічних експортних контрактів; укладати договори (митного оформлення продукції) з підприємствами (брокерами), що мають свідоцтва про визнання підприємства декларантом; інші дії, пов`язані з вищевказаними операціями, необхідні для виконання доручень комітента.

В матеріалах справи наявні копії товарно-транспортних накладних, що підтверджують транспортування олії соняшникової нерафінованої комісіонером за дорученням платника з м. Слов`янськ до м. Миколаїв.

На підтвердження факту відправлення товару на експорт позивачем також надано копію вантажно-митної декларації від 13 листопада 2015 року № 504050002/2015/104091, банківські виписки про оплату, копії звітів Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Флора України» від 23 листопада 2015 року.

ТОВ з ІІ «БНХ УКРАЇНА» поміж іншого долучено до матеріалів справи договір транспортного експедирування від 15 червня 2015 року № 01-15-06, укладений між позивачем (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Флора України» (експедитор), за умовами якого експедитор зобов`язався забезпечити експедиторські та транспортні послуги з перевезення та супроводження товару позивача, а також копії актів надання послуг від 23 листопада 2015 року № 35, від 23 листопада 2015 року № 36, від 23 листопада 2015 року № 39 та акта надання послуг щодо зберігання товару № 37, подані на підтвердження виконання наведеного договору. 

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, а також не зазначено про здійснення ТОВ з ІІ «БНХ УКРАЇНА» розглядуваної операції за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Доводи відповідача про невстановлення декларування Приватним виробничим підприємством «Квадро» податкового кредиту з контрагентами по ланцюгу постачання, входження постачальника позивача до групи транзитно-конвертаційних підприємств та непідтвердження реальності його господарських операцій з контрагентами цілком об`єктивно відхилено судами, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, ґрунтуються виключно на припущеннях, які, в свою чергу, базуються на узагальненій податковій інформації без проведення контрольних заходів щодо відповідних осіб та дослідження первинних документів.

Посилання контролюючого органу на обґрунтування своєї позиції на кримінальне провадження № 42015100010000215 також доцільно не прийнято до уваги судовими інстанціями, оскільки за правилами частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, проте відповідачем всупереч вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, такого доказу як вирок надано не було.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги ГУ ДПС у м. Києві без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач  І. А. Гончарова

Судді  І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова