УХВАЛА

04 березня 2026 року 
м. Київ

cправа № 920/699/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Губенко Н. М. - головуючий, Вронська Г. О., Кондратова І. Д.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Беєве"

на рішення Господарського суду Сумської області
у складі судді Вдовенко В. Д.
від 02.09.2025 та
на постанову Північного апеляційного господарського суду 
у складі колегії суддів: Алданова С.О. - головуючий, Корсак В.А., Шапран В.В.
від 26.01.2026

за позовом  ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Беєве"
про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Беєве" про стягнення 357 409,66 грн, з яких: 262 409,66 грн - інфляційні втрати, 95 000,00 грн - 3% річних за прострочення виконання зобов`язання по сплаті вартості майна пропорційно частці позивача у статутному капіталі в розмірі 2 000 000,00 грн за період з 05.01.2018 до 02.08.2019.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 02.09.2025 у справі № 920/699/25 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Беєве" на користь ОСОБА_1 261 937,89 грн інфляційних втрат, 93 990,35 грн 3% річних та 5 338,92 грн витрат по сплаті судового збору. У задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.

Постановою від 26.01.2026 Північний апеляційний господарський суд залишив без змін рішення Господарського суду Сумської області від 02.09.2025 у справі № 920/699/25.

13 лютого 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Беєве" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Сумської області від 02.09.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 у справі № 920/699/25.

Перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Беєве", Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.

Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 

Частиною 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Пунктом 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" визначено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3 028,00 грн.

Предметом спору у цій справі є стягнення 357 409,66 грн, що менше, ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на дату подання позову (1 514 000,00 грн).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

За підпунктом "с" пункту 7 Рекомендації № R(95)5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо введення в дію й поліпшення функціонування систем і процедур оскарження в цивільних і торговельних справах, ухваленої на його 528-му засіданні 07.02.1995, скарги до суду третьої інстанції мають подавати щодо тих справ, третій судовий розгляд яких доцільний, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону; вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають загальне суспільне значення; від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування підстав, за яких розгляд її справи сприятиме досягненню таких цілей.

Отже, Верховному Суду надано право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у статті 287 Господарського процесуального кодексу України, що узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

В касаційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Беєве" зазначено, що підставою касаційного оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 02.09.2025 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 у справі № 920/699/25 є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права за наявністю виключних випадків, передбачених пунктами 1 та 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував частину 2 статті 625 Цивільного кодексу України без урахування правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, а також у постановах Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 910/9978/15, від 17.04.2018 у справі № 917/672/17, від 05.08.2021 у справі № 911/1070/20; відсутній правовий висновок щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України до правовідносин, в яких грошове зобов`язання та його розмір було визначене мировою угодою однак нарахування відсотків та інфляційних втрат відбулося за період до укладення цієї ж мирової угоди.

Поряд із цим, в касаційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Беєве" не вказано про наявність випадків для відкриття касаційного провадження у справі, ціна позову в якій не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, й, відповідно, не обґрунтовано їх належним чином. Однак, саме пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено випадки для касаційного оскарження судових рішень, зокрема, у справах, ціна позову в яких не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Водночас тягар доказування наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.

Суд вважає за потрібне звернути увагу, що частина 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України обумовлює категорію спорів, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження, до яких, у тому числі, належать спори, які виникають з корпоративних відносин, та спори з правочинів щодо корпоративних прав (акцій). Втім, питання про відкриття касаційного провадження вирішується судом у кожній конкретній справі окремо і немає значення чи є спір корпоративним, оскільки визначальною є саме ціна позову, що унормовано статтею 163 Господарського процесуального кодексу України. 

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Pelevin v. Ukraine" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу. Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28.05.1985 у справі "Ashingdane v. the United Kingdom").

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням того, що касаційна скарга подана на судові рішення у справі, ціна позову якої не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та відсутність випадків/обґрунтувань, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 920/699/25 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Беєве" на рішення Господарського суду Сумської області від 02.09.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 163, 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Суд 

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 920/699/25 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Беєве" на рішення Господарського суду Сумської області від 02.09.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Н. М. Губенко

Судді Г. О. Вронська

І. Д. Кондратова