ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 500/1859/24
провадження № К/990/52394/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів Єзерова А.А., Рибачука А.І., розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у складі судді Дерех Н.В. від 16 жовтня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П., Шевчук С.М. від 13 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром та невключення (згідно відповіді пенсійного органу № 3234-2832/4-02,8-1900/24 від 22 березня 2024 року) до виплати індексації пенсії (підвищення на коефіцієнт збільшення) з 01 березня 2024 року, проведеної згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 185 від 23 лютого 2024 року «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 01 березня 2024 року нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням індексації (підвищення на коефіцієнт збільшення), встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», без обмеженням максимальним розміром.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

3. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» визначено, що розмір індексації не може перевищувати 1500,00 гривень.

4. Положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» визначено верхню межу розміру індексації пенсії у граничному розмірі 1500,00 грн, яку не може перевищувати сума індексації (підвищення) у разі підвищення на коефіцієнт збільшення встановлений відповідною постановою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

7. Позивачу з 01 березня 2024 року на виконання Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» здійснено нарахування суми підвищення розміру пенсії у розмірі 1500,00 грн.

8. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 22 березня 2024 року № 3234-2832/4-02,8-1900/24 позивача повідомлено, що в лютому поточного року проведено перерахунок пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році». 
Згідно з частиною сьомою статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенси, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, що з 01 січня 2024 року становить 23610,00 грн.
Виходячи із зазначеного з 01 березня 2024 року виплата пенсії проводиться у раніше встановленому розмірі 32144,48 грн.

9. Не погодившись з даними діями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

10. Касаційна скарга обґрунтована тим, що поданий позов стосувався зобов`язання відповідача виплати нараховану, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», індексацію у граничній сумі 1500,00 грн.

11. Суть позову не стосувалась оскарження верхньої межі індексації, а стосувалася лише виплати згідно з положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» індексації пенсії у граничному розмірі 1500,00 грн, без протизаконного обмеження Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області пенсії сумою 32144,48 грн, замість 33644,48 грн.

12. Відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не подало.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Предметом спору в цій справі є право позивача на отримання нарахованої, згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», індексації у граничній сумі 1500,00 грн.

14. Звертаючись до суду, позивач просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром та невключення (згідно із відповіддю пенсійного органу № 3234-2832/4-02,8-1900/24 від 22 березня 2024 року) до виплати індексації пенсії (підвищення на коефіцієнт збільшення) з 01 березня 2024 року, проведеної згідно із постановою Кабінету Міністрів України № 185 від 23 лютого 2024 року «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році».

15. На переконання позивача розмір його пенсії з 01 березня 2024 року має складати 33644,48 грн, а не 32144,48 грн.

16. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що після перерахунку пенсії з 01 березня 2024 року, відповідачем хоч і було нараховано індексацію в сумі 1500,00 грн, однак не здійснено її виплату. Відмова у виплаті нарахованої суми індексації обґрунтована тим, що після перерахунку, пенсія позивача перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, а тому її виплата продовжується у раніше встановленому розмірі 32144,48 грн. 

17. Натомість суди першої та апеляційної інстанцій, аналізуючи положення пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», дійшли висновку, що з 01 березня 2024 року позивачу підвищено пенсію на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 Постанови № 185, в межах граничної суми збільшення, а саме на 1500,00 грн, у зв`язку із чим відсутні правові підстави вважати такі дії відповідача неправомірними, оскільки індексація пенсії позивача з 01 березня 2024 року проведена відповідачем із дотриманням вимог чинного законодавства.

18. Суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір, неправильно визначили характер спірних правовідносин та, як наслідок, помилково звузили предмет судового контролю.

19. Фактично суди звели спір до перевірки правильності застосування пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року № 185, розглянувши його як спір про порядок та межі індексації пенсії. Такий підхід є формальним і не відповідає дійсному змісту позовних вимог та правовій природі спірних правовідносин.

20. Зі змісту позовної заяви та наведеного в ній обґрунтування вбачається, що позивач оскаржував не лише порядок застосування відповідачем механізму індексації пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року № 185, а насамперед правомірність рішення суб`єкта владних повноважень про обмеження його пенсійної виплати максимальним розміром.

21. Предметом позову у цій справі є не лише перевірка правильності застосування відповідачем механізму індексації пенсії, а передусім оцінка правомірності рішення суб`єкта владних повноважень про обмеження пенсійної виплати позивача максимальним розміром, а також визначення правових наслідків такого обмеження для реалізації гарантованого державою права на пенсійне забезпечення, зокрема права на отримання індексації пенсії як її невід`ємної складової.

22. Поза увагою судів попередніх інстанцій залишилося те, що позовні вимоги спрямовані також на оскарження похідних правових наслідків такого обмеження, а саме фактичної відмови у виплаті нарахованої суми індексації пенсії, що, на переконання позивача, призвело до звуження змісту та обсягу його права на пенсійне забезпечення. 

23. Водночас суди першої та апеляційної інстанцій помилково ототожнили спірні правовідносини із питанням правильності застосування підзаконного нормативного акта, звівши предмет судового розгляду до перевірки дотримання пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року № 185, без належної оцінки правової природи обмеження пенсійної виплати максимальним розміром та його впливу на реалізацію конституційно гарантованого права на пенсійне забезпечення.

24. Саме рішення суб`єкта владних повноважень про фактичну відмову у виплаті нарахованої суми індексації з мотивів перевищення максимального розміру пенсії є предметом судового контролю.

25. З огляду на наведене, доводи касаційної скарги знаходять своє підтвердження під час розгляду справи у Верховному Суді.

26. Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій не з`ясували змісту спірних правовідносин, мотивів звернення до суду з цим позовом, аргументів, викладених позивачем в обґрунтування своєї позиції.

27. Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

28. За змістом частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

29. Без дослідження і з`ясування наведених вище обставин, ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можна вважати законними та обґрунтованими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

30. Відповідно до пункту 1 частини другої, частини четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

31. Зважаючи на те, що як судом першої, так і судом апеляційної інстанції допущено порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і на це порушення вказує скаржник у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

32. Під час нового розгляду справи судам необхідно ретельно дослідити спірні правовідносини, надати мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову з урахуванням викладених у цій постанові висновків та правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права і постановити рішення відповідно до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та не оскаржується. 

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко
Судді А.А. Єзеров 
А.І. Рибачук