ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року 
м. Київ

cправа № 916/896/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Жуков С.В., Пєсков В.Г., 

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи: 
ОСОБА_1 : не з`явився,
ТОВ "Вердикт Капітал": Бурдюг Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал"
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 (колегія суддів у складі: головуючий - Поліщук Л.В., Богатир К.В., Таран С.В.)
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.08.2025 (суддя Демешин О.А.) про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Господарського суду Одеської області від 26.07.2023 про визнання боржника банкрутом та введення процедури погашення боргів

у справі №916/896/23
за заявою ОСОБА_1 
про неплатоспроможність,

ВСТАНОВИВ:
Хід розгляду справи
1.  ОСОБА_1 (далі - Боржник) у березні 2023 року подав до господарського суду заяву про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність у зв`язку з неспроможністю погасити заборгованість перед кредиторами: ОСОБА_2 і Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал".
2. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.05.2023 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність Боржника, введено процедуру реструктуризації боргів Боржника. 
3. З метою виявлення всіх кредиторів 01.05.2023 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність Боржника на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за №70524 від 01.05.2023р. 
4. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.06.2023 визнано грошові вимоги ОСОБА_2 до Боржника в сумі 2314116,00 грн (друга черга задоволення). 
5. Ухвалою попереднього засідання Господарського суду Одеської області від 05.06.2023 визначено розмір і перелік усіх визнаних вимог для внесення керуючим реструктуризацією Боржника до реєстру вимог кредиторів, до складу якого включено вимоги одного кредитора - ОСОБА_2 .
6. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.07.2023 визнано грошові вимоги ТОВ "Вердикт Капітал" до Боржника в сумах 3309537,29 грн (друга черга задоволення) і 97848,94 грн (третя черга задоволення). 
7. Постановою Господарського суду Одеської області від 26.07.2023 визнано Боржника банкрутом, введено щодо нього процедуру погашення боргів боржника. 
8. Постанову мотивовано тим, що комітет кредиторів у справі належним чином не сформовано (адже конкурсний кредитор ОСОБА_2 є заінтересованою особою щодо Боржника в розумінні статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), а інших кредиторів на момент проведення зборів у Боржника не було), відповідно, не прийнято рішення про схвалення плану реструктуризації боргів Боржника або рішення про перехід до процедури погашення боргів Боржника, що відповідно до частини 1 статті 130 КУзПБ є підставою для визнання Боржника банкрутом і введення процедури погашення боргів Боржника. 
9. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.10.2024, зокрема, відмовлено ТОВ "Вердикт Капітал" у задоволенні заяви про закриття провадження у справі про неплатоспроможність Боржника у зв`язку з його недобросовісністю та зловживанням правами, наданими КУзПБ.
10. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.01.2025 частково задоволено заяву ТОВ "Вердикт Капітал" про перегляд ухвали Господарського суду Одеської області від 05.06.2023 за нововиявленими обставинами, скасовано зазначену ухвалу та постановлено нову ухвалу, якою визнано грошові вимоги ОСОБА_2 до Боржника в сумі 2314116,00 грн (друга черга задоволення). 
11. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.04.2025 ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.01.2025 скасовано частково, викладено її резолютивну частину в новій редакції, згідно з якою, зокрема, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання кредиторських вимог до Боржника, скасовано ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.06.2023 та ухвалу попереднього засідання Господарського суду Одеської області від 05.06.2023 у частині визнання грошових вимог ОСОБА_2 до Боржника, виключено їх з реєстру вимог кредиторів. 
12. Зазначену постанову мотивовано тим, що кредиторські вимоги ОСОБА_2 спростовано рішенням суду, яке набрало законної сили - постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2024 у справі №916/896/23(916/3968/23), залишеною без змін постановою Верховного Суду від 15.08.2024.
Стислий зміст заяви
13. ТОВ "Вердикт Капітал" 16.05.2025 подало заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Господарського суду Одеської області від 26.07.2023 про визнання Боржника банкрутом та введення процедури погашення боргів Боржника, в якій просило скасувати зазначену постанову та ухвалити нове рішення про закриття провадження у справі про неплатоспроможність Боржника (далі - Заява). 
14. Заяву мотивовано посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 320 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), частини 7 статті 123, частини 11 статті 126 КУзПБ та обставини недобросовісності Боржника, введення ним в оману господарського суду, які не були та не могли бути відомими заявнику на час розгляду справи, а остаточно підтверджені постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.04.2025 у цій справі. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
15. Заявлені ТОВ "Вердикт Капітал" та визнані господарським судом грошові вимоги до Боржника обґрунтовано наявністю заборгованості, яка виникла на підставі укладеного між Боржником і Відкритим акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (правонаступником якого є ТОВ "Вердикт Капітал") 14.05.2007 договору про надання споживчого кредиту №130/07ф у розмірі 90502,16 доларів США і 97848,94 грн, підтвердженої постановою Верховного Суду від 23.02.2022 у справі №520/16754/16.
16. Заявлені ОСОБА_2 грошові вимоги до Боржника обґрунтовано наявністю заборгованості, підтвердженої борговими розписками від 20.01.2006 у розмірі 60000,00 доларів США (що еквівалентно 2194116,00 грн) з терміном виконання зобов`язання до 31.03.2016 та від 20.01.2007 у розмірі 120000,00 грн з терміном виконання зобов`язання до 31.03.2020 (далі - Розписки).
17. У вересні 2023 року ТОВ "Вердикт Капітал" у межах справи про неплатоспроможність Боржника звернулося до господарського суду з позовом до Боржника та ОСОБА_2 про визнання недійсними Розписок, виданих Боржником про отримання у ОСОБА_2 відповідних коштів. 
18. Позовні вимоги ТОВ "Вердикт Капітал" було мотивовано тим, що Розписки є фіктивними, адже Боржник і ОСОБА_2 уклали їх за попередньою змовою задля ухилення від виконання судового рішення у справі №520/16754/16 шляхом штучного створення додаткового обсягу заборгованості. 
19. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2024 у справі №916/896/23(916/3968/23), залишеною без змін постановою Верховного Суду від 15.08.2024, зазначений позов задоволено та визнано недійсним правочини, оформлені Розписками. 
20. Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд апеляційної інстанції в зазначеній справі виходив із того, що правочини позики, оформлені Розписками, які повинні забезпечити регулювання цивільних відносин і мають бути спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, у цьому випадку не мають на меті встановлення правових наслідків, передбачених законом для цього виду правочинів, та добросовісне виконання зобов`язань за ними, а навпаки, спрямовані на фіктивну передачу грошових коштів від кредитора до боржника і, як наслідок, на штучне збільшення кількості голосів окремого "дружнього" кредитора на зборах кредиторів для можливості впливу на саму процедуру неплатоспроможності фізичної особи.
Стислий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
21. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.08.2025, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2026, у задоволенні Заяви відмовлено. 
22. Судові рішення мотивовано тим, що наведені заявником обставини не є нововиявленими в розумінні частини 2 статті 320 ГПК України, оскільки вони не спростовують факти, покладені в основу відповідного судового рішення, зокрема наявність великої заборгованості Боржника перед заявником, тобто не є істотними для прийняття господарським судом інших судових рішень у цій справі. Господарські суди дійшли висновку, що викладені у Заяві обставини не можуть бути підставою для застосування положень, передбачених частиною 7 статті 123, частиною 11 статті 126 КУзПБ внаслідок перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. 
Стислий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника 
23. ТОВ "Вердикт Капітал" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.08.2025, ухвалити нове рішення про скасування постанови Господарського суду Одеської області від 26.07.2023 за нововиявленими обставинами та закриття провадження у справі про неплатоспроможність Боржника. 
24. Касаційну скаргу подано з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України. 
25. Скаржник посилається на неврахування господарськими судами першої та апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах: від 03.04.2018 у справі №910/6052/16, від 07.08.2018 у справі №915/1708/14, від 19.05.2020 у справі №910/19793/14, від 25.08.2020 у справі №910/6052/16, від 07.10.2020 у справі №922/1026/19, від 27.05.2020 у справі №802/2196/17-а, щодо застосування положень статті 320 ГПК України. 
26. Скаржник зазначає, що господарські суди не перевірили його аргументів про те, що обставини недобросовісності Боржника вже існували на момент прийняття постанови місцевого господарського суду про перехід до процедури погашення боргів, але не були відомі суду, хоча могли істотно вплинути на прийняття господарським судом рішення щодо переходу до наступної стадії у справі про неплатоспроможність фізичної особи або закриття провадження у справі. 
27. Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 26.05.2022 у справі №903/806/20, від 01.11.2022 у справі №904/6042/20, від 22.09.2021 у справі №910/6639/20, від 03.07.2019 у справі №342/180/17, від 04.09.2019 у справі №910/8472/17, від 28.11.2018 у справі №910/11027/17, скаржник наголошує, що встановлення недобросовісності боржника є самостійною підставою для відмови у процедурі визнання банкрутом, впливає на можливість застосування процедур КУзПБ та має значення незалежно від розміру боргу, адже правом на реабілітацію може скористатися лише добросовісний боржник. 
28. Скаржник стверджує, що в цій справі Боржник створив фіктивну заборгованість, сформував контрольованого кредитора для впливу на процедуру неплатоспроможності та ввів господарський суд в оману щодо розміру заборгованості перед кредиторами, тобто зловживав правом. Однак господарські суди попередніх інстанцій не надали оцінки наведеним обставинам, а в оскаржуваних судових рішеннях формально звели питання до наявності загальної заборгованості. 
29. На думку скаржника, оскаржувані судові рішення фактично легітимізують використання процедури неплатоспроможності як інструменту зловживання правом, що суперечить принципу добросовісності, забороні зловживанню правом, правовим позиціям Верховного Суду, практиці Європейського суду з прав людини. 
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи 
30. Керуючий реалізацією майна Боржника подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить у задоволенні скарги відмовити. 
31. Відзив мотивовано тим, що скаржник не вказав, на підставі якої статті ГПК України він просить скасувати оскаржувані судові рішення, а натомість послався лише на недобросовісність Боржника як єдину підставу задоволення скарги.
32. Боржник 19.03.2026 подав клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату, посилаючись на неотримання представником Боржника касаційної скарги. Верховний Суд протокольною ухвалою відхилив зазначене клопотання, адже викладені в ньому доводи не підтверджено певними доказами, тоді як до касаційної скарги додано докази направлення її копій усім учасникам справи, зокрема, Боржнику. 
Позиція Верховного Суду
33. Керуючись вимогами статей 14, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги та виходить з такого.
34. Предметом касаційного оскарження в цій справі є судові рішення господарських судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалені за наслідком розгляду Заяви про перегляд постанови місцевого господарського суду про визнання Боржника банкрутом та введення щодо нього процедури погашення боргів боржника за нововиявленими обставинами, поданої на підставі пункту 1 частини 2 статті 320 ГПК України. 
35. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 320 ГПК України однією з підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
36. Водночас не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частини 4, 5 ст. 320 ГПК України).
37. Заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано, зокрема: з підстави, визначеної пунктом 1 частини 2 статті 320 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення (пункт 1 частини 1 статті 321 ГПК України).
38. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою формою судового процесу, що має свої особливості. Вона не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін; суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Подібний за змістом висновок наведено, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13.
39. До нововиявлених обставин у розумінні пункту 1 частини 2 статті 320 ГПК України відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство.
40. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи; по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте). Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення (подібні за змістом висновки наведено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №802/2196/17-а, від 23.06.2021 у справі №9901/424/18, від 30.11.2021 у справі №915/2197/19, від 20.09.2024 у справі №924/681/22).
41. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (§§ 27-34 рішення ЄСПЛ у справі "Праведна проти Росії" від 18.11.2004).
42. При цьому не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже були оцінені господарським судом у процесі розгляду справи; яка встановлюється на підставі доказів, які не булі своєчасно подані сторонами; на яку посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях в суді будь-якої з інстанцій, або яка могла бути встановлена судом у разі виконання вимог процесуального закону. Не може бути підставою для зміни або скасування судового рішення виникнення нової або зміна обставини після вирішення спору.
43. Також не можуть бути визнані нововиявленими викладені в іншій справі висновки суду щодо обставин справи (оцінка доказів), юридична оцінка таких обставин, а також правові підстави рішення або його мотиви щодо застосування норм права. Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах (зокрема постанова Верховного Суду від 16.04.2025 у справі №908/2338/21).
44. У цій справі скаржник подав Заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови місцевого господарського суду про визнання Боржника банкрутом і введення щодо нього процедури погашення боргів, посилаючись на обставини недобросовісності Боржника, введення ним в оману господарського суду щодо розміру заборгованості перед кредиторами внаслідок вчинення ним правочину задля створення фіктивної кредиторської заборгованості перед заінтересованим (так званим, "дружнім") кредитором - ОСОБА_2 . Також скаржник у Заяві послався на обставини відмови у визнанні кредиторських вимог ОСОБА_2 до Боржника та виключення їх з реєстру вимог кредиторів Боржника за результатами перегляду за нововиявленими обставинами відповідної ухвали щодо розгляду грошових вимог зазначеного кредитора.
45. Відмовляючи у задоволенні Заяви, господарські суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що наведені в Заяві обставини не є нововиявленими в розумінні частини 2 статті 320 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вони не спростовують факти, покладені в основу відповідної постанови місцевого господарського суду, тобто не є істотними для прийняття господарським судом іншого судового рішення в цій справі.
46. При цьому господарські суди виходили з того, що скасування ухвали господарського суду першої інстанції про визнання грошових вимог ОСОБА_2 до Боржника не є підставою для ухвалення інших рішень у цій справі, адже на момент ухвалення відповідної постанови місцевого господарського існували визнані господарським судом кредиторські вимоги ТОВ "Вердикт Капітал" до Боржника, яка була достатньою для визнання Боржника банкрутом і введення процедури погашення боргів у цій справі. Водночас заявник не надав доказів існування станом на 26.07.2023 обставин, які підтверджують можливість погашення Боржником за рахунок свого майна визнаного боргу перед ТОВ "Вердикт Капітал", але не були і не могли бути відомі заявнику. 
47. Також господарські суди попередніх інстанцій зазначили, що викладені заявником обставини не можуть бути підставою для застосування судом при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами вимог, передбачених частиною 7 статті 123, частиною 11 статті 126 КУзПБ, адже Боржник подав уточнені декларації про майновий стан, а заявник не надав доказів того, що Боржник був притягнутий до адміністративної або кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю та / або конкретне майно певного члена сім`ї Боржника було придбано за його кошти та / або зареєстровано на іншого члена сім`ї з метою ухилення Боржника від погашення боргу перед кредиторами. 
48. Верховний Суд не погоджується з наведеними висновками господарських судів першої та апеляційної інстанцій, адже вони суперечать усталеній правовій позиції Верховного Суду щодо правильного застосування наведених положень КУзПБ та наслідків недобросовісної поведінки боржника у справі неплатоспроможність з огляду на таке. 
49. Із введенням в дію КУзПБ запроваджено новий правовий інститут, який застосовується щодо врегулювання питання неплатоспроможності фізичної особи, у тому числі фізичної особи - підприємця, та є відмінним (наділеним особливостями) за метою і механізмом реалізації від інституту банкрутства юридичних осіб.
50. Неплатоспроможність - це неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом (стаття 1 КУзПБ).
51. З пояснювальної записки до проекту КУзПБ вбачається, що метою запровадження інституту неплатоспроможності фізичних осіб було визначено врегулювання відносин щодо відновлення платоспроможності боржників, які опинилися в скрутній фінансовій ситуації та потребують допомоги з боку держави. Тому призначенням цих норм законодавець визначив забезпечення допомоги чесним боржникам шляхом передусім реструктуризації їх боргів, а у разі неможливості у майбутньому погасити борги - заслужити їх списання.
52. У преамбулі КУзПБ закріплено, що цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.
53. За таким підходом, на відміну від банкрутства юридичних осіб, у назві та за змістом положень Книги п`ятої КУзПБ - "Відновлення платоспроможності фізичної особи" законодавець закцентував на пріоритеті реабілітаційної процедури щодо боржника, який залежно від власної волі та обставин справи може отримати звільнення від боргів за результатами судових процедур у справі про неплатоспроможність фізичних осіб.
54.  Застосовуючи ці норми, необхідно враховувати, що, на відміну від банкрутства юридичних осіб, задоволення вимог кредиторів як основна мета провадження про неплатоспроможність фізичних осіб КУзПБ не встановлена.
55. Водночас з огляду на виключне право лише боржника - фізичної особи на ініціювання справи про свою неплатоспроможність (стаття 116 КУзПБ) Верховний Суд зауважує, що цим Кодексом запроваджено "добровільне банкрутство" боржника - фізичної особи, що є правом, яким боржник, у разі дотримання певних вимог, може скористатися задля реструктуризації боргів, їх часткового чи повного прощення (списання), за результатом чого отримати звільнення від боргів і відновити свою платоспроможність.
56. Першим, обов`язковим та пріоритетним етапом справи про неплатоспроможність фізичної особи є процедура реструктуризації боргів боржника, у якій боржник може реалізувати право на зміну способу та порядку сплати боргів з урахуванням його об`єктивних можливостей і прагнення до розрахунку з кредиторами, маючи гарантії залишення частини доходу на задоволення побутових потреб та може отримати прощення (списання) кредиторських вимог чи їх частини.
57. Така правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладеним у постанові від 26.05.2022 у справі №903/806/20 (на яку посилається скаржник у касаційній скарзі).
58. Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі №910/6639/20 акцентував, що з огляду на мету та цілі КУзПБ інститут неплатоспроможності фізичних осіб призначений для зняття з боржника - фізичної особи тягаря боргів, які мають значний розмір та не можуть бути погашені за рахунок поточних доходів і належного цій особі майна. Правове регулювання відносин, що виникають між боржником та іншими учасниками справи про неплатоспроможність, має на меті поетапно створити для боржника - фізичної особи найбільш сприятливі умови для погашення боргів шляхом їх реструктуризації, а при нерезультативності таких заходів - забезпечити ефективний механізм продажу активів боржника.
59. За такого підходу у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи скористатися правом на реабілітацію, зокрема у спосіб, що певною мірою утискає інтереси кредиторів, заслуговує лише чесний і сумлінний боржник, інше б суперечило принципу добросовісності, який ґрунтується на приписах статей 3 та 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких дії учасників правовідносин мають бути добросовісними (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України), тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, а також завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частини 2, 3 статті 13 ЦК України).
60. Тому до боржника - фізичної особи КУзПБ установлює спеціальні вимоги щодо його добросовісності, як запоруку досягнення компромісу між сторонами стосовно погашення боргів, що має ґрунтуватися на поступках кредиторів та сумлінній співпраці боржника з керуючим реструктуризацією і кредиторами, а також на його відкритій взаємодії з судом, яка полягає у добросовісному користуванні процесуальними правами та сумлінному виконанні процесуальних обов`язків.
61. Зокрема, задля отримання бажаного результату - відновлення платоспроможності у судовій процедурі реструктуризації боргів КУзПБ покладає на боржника обов`язки:
- повідомити про обставини, що стали підставою для звернення до суду (пункт 3 частини 2 статті 116 КУзПБ), отже, обґрунтувати природу і причини неплатоспроможності, надати інформацію щодо витрачання коштів, отриманих від кредитора (кредитодавця, позикодавця), та / або щодо руху основних активів з часу виникнення зобов`язань перед кредиторами тощо; 
- надати повну і достовірну інформацію про власний майновий стан та членів його сім`ї, щодо розміру та джерел доходів (пункти 4-11 частини 3 статті 116 КУзПБ), а в разі необхідності і додаткові пояснення чи документи на підтвердження належного виконання цих вимог; 
- подати проект плану реструктуризації боргів та співпрацювати з керуючим реструктуризацією і зборами кредиторів при погодженні його змісту (частина 4 статті 116, частина 7 статті 126 КУзПБ);
- повністю погасити окремі види заборгованості до затвердження судом плану реструктуризації боргів боржника (стаття 125 КУЗПБ);
- погашати вимоги кредиторів згідно з умовами плану реструктуризації боргів у разі його затвердження (частина перша статі 128 КУзПБ).
62. КУзПБ містить низку процесуальних запобіжників задля уникнення недобросовісного використання боржником судових процедур неплатоспроможності, зокрема передбачає:
- відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо боржника притягнуто до адміністративної або кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю чи визнано банкрутом протягом попередніх п`яти років (пункти 3, 4 частини 4 статті 119 КУзПБ), а також заборону відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи-боржника протягом року з дня закриття такого провадження стосовно того ж боржника з підстав, передбачених частиною 7 статті 123 КУзПБ;
- закриття провадження у справі про неплатоспроможність у випадку ненадання боржником повної і достовірної інформації про власне майно, доходи і витрати та членів його сім`ї; приховування боржником власних активів через їх передачу членам сім`ї; якщо боржника притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю (пункти 1-3 частини 7 статті 123 КУзПБ);
- відмову у затвердженні плану реструктуризації боргів боржника у справі про неплатоспроможність, якщо порушено порядок розроблення та погодження цього плану; умови реструктуризації боргів суперечать законодавству; боржник не погасив борги, що підлягають обов`язковій сплаті згідно з частиною 3 статті 125 КУзПБ або боржник вчиняє дії, спрямовані на перешкоджання проведенню стосовно нього процедур, передбачених цим Кодексом (пункти 1, 2, 5, 6 частини 8 статті 126 КУзПБ);
- дискрецію господарського суду у вирішенні питання щодо можливості подальшого руху справи про неплатоспроможність, якщо протягом трьох місяців з дня введення процедури реструктуризації боргів боржника мета цієї процедури не досягнута (частина одинадцята статті 126 КУзПБ).
63. Системне тлумачення цих приписів свідчить, що за їх змістом законодавець закріпив у спеціальних нормах КУзПБ принцип добросовісної поведінки боржника - фізичної особи, за яким право на звільнення від боргів та відновлення платоспроможності у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи набуває лише добросовісний боржник, який не за своїм неправомірним умислом потрапив у стан неплатоспроможності, сумлінно виконує обов`язки боржника та не приховує обставин, що можуть вплинути на розгляд справи чи задоволення кредиторських вимог, при цьому демонструє дієве прагнення до компромісу з кредиторами щодо умов реструктуризації боргів та в межах об`єктивних можливостей вживає заходів до задоволення їх вимог. 
64. Саме такий боржник реалізує право ініціювати провадження у справі про власну неплатоспроможність не на шкоду кредиторам, а для досягнення легітимної мети цього провадження - соціальної реабілітації добросовісного боржника за спеціальною судовою процедурою шляхом реструктуризації заборгованості та / або звільнення від боргів задля відновлення його платоспроможності. 
65. Верховний Суд у постанові від 26.05.2022 у справі №903/806/20 наголосив, що добросовісність боржника - фізичної особи є визначальним критерієм для оцінки обставин і підстав, якими КУзПБ зумовлює вирішення судом питання щодо подальшого руху справи, зокрема закриття провадження про неплатоспроможність фізичної особи у випадках, передбачених статтями 123, 126, 128 КУзПБ. Тому обставини, що свідчать про недобросовісну поведінку боржника у сукупності з іншими обставинами справи підлягають врахуванню господарським судом як підстави для ухвалення рішення про закриття провадження у справі, замість переходу до процедури погашення боргів боржника. 
66. Такими обставинами можуть бути, серед іншого, ненадання боржником обґрунтованих пояснень стосовно обставин неплатоспроможності (руху активів, витрачання отриманих від кредиторів коштів тощо); зазначення у декларації працездатного боржника відомостей про доходи, що значно менші за відповідний середній показник у регіоні та за відповідною спеціальністю; посилання у декларації про майновий стан на ненадання інформації членом сім`ї боржника за умови, що така інформація є необхідною для з`ясування суттєвих для справи обставин, або у інший спосіб ухилення боржника від конструктивної співпраці з кредиторами, керуючим реструктуризацією чи від відкритої взаємодії з судом, економічна необґрунтованість та/або очевидна невиконуваність плану реструктуризації, яка може призвести до явного порушення прав кредиторів щодо отримання боргу в розумні строки.
67. Також Верховний Суд у зазначеній постанові зауважив, що приписи частини 11 статті 126 та частини 1 статті 130 КУзПБ у їх системному зв`язку є послідовністю процесуальних засобів, де дискреція господарського суду у вирішенні питання про перехід до наступної судової процедури чи закриття провадження у справі є основним процесуальним інструментом, що застосовується крізь призму судового контролю та відповідно до мети провадження про неплатоспроможність фізичної особи, а частина 1 статті 130 КУзПБ формалізує початок судової процедури погашення боргів боржника та є спеціальною процесуальною гарантією для добросовісного боржника у разі зволікання зборів кредиторів із прийняттям рішення щодо плану реструктуризації його боргів.
68. Зважаючи на викладене, обставини, які свідчать про недобросовісність боржника, зокрема, створення ним штучної кредиторської заборгованості перед заінтересованими особами задля залучення їх до участі в процедурі неплатоспроможності, здійснення впливу на хід такої процедури та розмір грошових вимог інших кредиторів, які можуть бути погашені в ході зазначеної процедури, мають істотне значення для вирішенні питання про перехід до наступної судової процедури - погашення боргів боржника, або закриття провадження у справі про неплатоспроможність. 
69. Відповідно, наявність у господарського суду на момент вирішення зазначеного питання підтвердженої відповідними доказами інформації про такі обставини, мала б наслідком ухвалення іншого судового рішення, ніж постанова про введення процедури погашення боргів боржника, адже застосування передбачених КУзПБ реабілітаційних процедур, зокрема звільнення від боргів, щодо недобросовісного боржника не відповідало б легітимній меті провадження у справі про неплатоспроможність. 
70. Зі змісту постанови Господарського суду Одеської області від 26.07.2023, якою визнано Боржника банкрутом, не вбачається, що на момент її ухвалення у місцевого господарського суду були відомості про недобросовісність Боржника, зокрема, у зв`язку з вчиненням правочинів, оформлених Розписками, а учасники справи мали підстави стверджувати про такі обставини, враховуючи встановлену статтею 204 Цивільного кодексу України презумпцію правомірності правочину. 
71. Наявність відповідних обставин підтверджено постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2024 у справі №916/896/23(916/3968/23), якою визнано недійсними правочини, оформлені Розписками, складеними Боржником і ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що вони не мали на меті встановлення правових наслідків, передбачених законом, та добросовісне виконання зобов`язань за ними, а були спрямовані на фіктивну передачу грошових коштів між вказаними особами задля штучного збільшення кількості голосів окремого "дружнього" кредитора на зборах кредиторів, впливу на процедуру неплатоспроможності Боржника. 
72. Оскільки відповідно до положень частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог законодавства саме в момент вчинення правочину, наведені заявником обставини, пов`язані зі складанням Розписок, за своєю правовою природою стосуються поведінки Боржника, що передувала відкриттю провадження у цій справі про неплатоспроможність за його заявою, в якій зазначено, зокрема, заборгованість перед ОСОБА_2 за Розписками. Але з огляду на приписи статті 204 Цивільного кодексу України про наявність таких обставин стало достеменно відомо лише після визнання недійсними правочинів, оформлених Розписками. 
73. Отже, господарські суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що обставини недобросовісності Боржника не можна вважати нововиявленими щодо постанови місцевого господарського суду про визнання Боржника банкрутом. Врахування таких обставин, які виникли до відкриття провадження в цій справі про банкрутство Боржника, але не могли бути відомі до визнання недійсними правочинів, оформлених Розписками, мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, аніж визнання Боржника банкрутом і відкриття процедури погашення боргів, зважаючи на усталені висновки Верховного Суду щодо правильного застосування відповідних норм права.
74. При цьому місцевий господарський суд безпідставно зазначив, що ТОВ "Вердикт Капітал" не визнаний конкурсним кредитором, а є поточним кредитором. Наведене не відповідає змісту ухвали Господарського суду Одеської області від 26.07.2023, якою визнано грошові вимоги ТОВ "Вердикт Капітал" до Боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, а отже, мають конкурсний характер.
75. Також господарські суди попередніх інстанцій помилково послались на те, що ТОВ "Вердикт Капітал" не має права голосу, зокрема при вирішенні питань щодо подальших процедур у справі. Щодо наведеного необхідно зауважити, що відсутність у ТОВ "Вердикт Капітал" права вирішального голосу не звільняє господарський суд від необхідності зайняття активної процесуальної позиції під час вирішення відповідного питання та дотримання принципу судового контролю як невід`ємної складової провадження у справах про банкрутство та неплатоспроможність, зумовленої необхідністю досягнення специфічної мети такого провадження, яка відрізняється від мети позовного провадження. 
76. Разом з тим господарські суди попередніх інстанцій не з`ясували іншу істотну процесуальну обставину, яка підлягала перевірці до вирішення Заяви по суті. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 321 ГПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано, зокрема: з підстави, визначеної пунктом 1 частини 2 статті 320 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.
77. За змістом статей 113, 118, 119 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Зокрема, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.
78. ГПК України не встановлює заборони щодо поновлення строку, визначеного пунктом 1 частини 1 статті 321 цього Кодексу, на відміну від присічних (таких, що не можуть бути поновлені) строків, передбачених частиною 2 цієї статті (згідно з частиною 3 статті 321 ГПК України). 
79. Тобто передбачений пунктом 1 частини 1 статті 321 ГПК України строк є процесуальним строком, установленим законом, який може бути поновлений судом за наявності відповідного клопотання та за умови визнання причин його пропуску поважними. 
80. Відповідно до положень частини 1, пункту 6 частини 3 статті 322 ГПК України заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами за формою і змістом повинні відповідати вимогам цього Кодексу щодо оформлення позовних заяв до суду першої інстанції. Зокрема, у разі пропуску строку на подання заяви до неї додається клопотання про його поновлення.
81. Згідно з положеннями частини 3 статті 323 ГПК України до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими чи виключними обставинами, яка не оформлена відповідно до вимог статті 322 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, частина 1 якої передбачає постановлення суддею ухвали про залишення відповідної заяви без руху. 
82. Отже, на стадії вирішення питання відповідності заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами вимогам статті 322 ГПК України процесуальним законом передбачено можливість залишити таку заяву без руху відповідно до положень статті 174 зазначеного Кодексу, зокрема, в разі пропуску процесуального строку, визначеного пунктом 1 частини 1 статті 321 ГПК України. 
83. Верховний Суд, зокрема, у постанові від 09.08.2023 у справі №910/5900/19 зауважив про необхідність застосування положень статті 174 ГПК України у разі встановлення судом обставин недотримання заявником вимог, зокрема, щодо форми поданої ним заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з огляду на пропуск встановленого пунктом 1 частини 1 статті 321 зазначеного Кодексу строку на подання такої заяви та відсутність клопотання про його поновлення. 
84. У цій справі господарський суд першої інстанції, відкривши провадження за Заявою та розглянувши її по суті, не з`ясував момент, коли ТОВ "Вердикт Капітал" дізналося або повинно було дізнатися про обставини недобросовісності Боржника, вказані ним у Заяві як нововиявлені. Відповідно, місцевий господарський суд не перевірив, чи дотрималося ТОВ "Вердикт Капітал" при поданні Заяви строку, визначеного пунктом 1 частини 1 статті 321 ГПК України, а отже, й вимог статті 322 ГПК України щодо оформлення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами (зокрема пункту 6 частини 3 зазначеної статті). Апеляційний господарський суд під час апеляційного розгляду справи наведені порушення не усунув. 
85. Зважаючи на викладене, господарські суди під час розгляду цієї справи не виконали вимог статей 86, 236, 269 Господарського процесуального кодексу України щодо оцінки наявних у справі доказів, всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, з урахуванням висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах. 
86. Такі порушення не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно згідно з встановленими статтею 300 Господарського процесуального кодексу України межами розгляду справи, адже суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями щодо дослідження наданих учасниками справи доказів та встановлення на їх підставі обставин. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
87.  Виходячи з наведеного, Верховний Суд дійшов висновку про скасування оскаржуваних судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
88. Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
89. Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене, повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, надати належну оцінку наявним у справі доказам, доводам та запереченням сторін, і в залежності від установленого та вимог закону прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Розподіл судових витрат
90. Оскільки справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" задовольнити частково. 
2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.08.2025 у справі №916/896/23 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Картере

Судді С. Жуков

В. Пєсков