УХВАЛА

02 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 643/7661/21
провадження № 61-4222ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,
розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 23 лютого 2026 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:
ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 068/Р-08 від 18 червня 2008 року у розмірі 1 661,64 доларів США, що за курсом НБУ на 10 лютого 2021 року становить 45 927,73 грн. 
Октябрський районний суд м. Полтави заочним рішенням від 26 липня 2023 року позов задовольнив. 
Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість, що виникла за період з 21 грудня 2013 року по 10 лютого 2021 року за кредитним договором № 068/Р-08 від 18 червня 2008 року у розмірі 1 661,64 доларів США, що за курсом 27,64 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10 лютого 2021 року складає 45 927,73 грн, та судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. 
Октябрський районний суд м. Полтави ухвалою від 27 травня 2024 року заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 липня 2023 року за скасував. 
Шевченківський (до перейменування - Октябрський) районний суд м. Полтави ухвалою від 18 червня 2025 року провадження у цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості закрив.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник АТ КБ «ПриватБанк» Озірська-Шангли В. С. оскаржила його в апеляційному порядку. 
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 26 січня 2026 року у задоволенні клопотання представника АТ КБ «ПриватБанк» - Озірської-Шанли В. С про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 22 травня 2025 року відмовив. 
Апеляційну скаргу представника АТ КБ «ПриватБанк» - Озірської-Шанли В. С. ухвалу Шевченківського районного суд м. Полтави від 18 червня 2025 року залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, а саме для звернення до суду з мотивованою заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 23 лютого 2026 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника АТ КБ «ПриватБанк» - Озірської-Шанли В. С. на ухвалу Шевченківського районного суд м. Полтави від 18 червня 2025 року відмовив.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що представник АТ КБ «ПриватБанк» Озірська-Шанли В. С. не усунула недоліки апеляційної скарги та не навела інших поважних причин пропуску строку, а наведені нею у заяві причини пропуску строку не є поважними. 
30 березня 2026 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - Озірська-Шанли В. С., через підсистему «Електронний суд», подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Полтавського апеляційного суду від 23 лютого 2026 року.  
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження виходячи з наступного. 
Згідно з частиною першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Згідно із частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 8 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Частиною шостою статті 272 ЦПК України визначено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Статтею 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Згідно із частиною третьою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у апеляційній скарзі, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
Під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти лише ті обставини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв'язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об'єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.
Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбаченихЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в процесуальних відносинах сторін, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 1227/8971/2012 (провадження № 14-198звц21) врахувала практику Європейського суду з прав людини, який роз'яснив, що положення статті 6 Конвенції, включаючи право на доступ до суду, поширюються також на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, якщо таке право передбачено національним законодавством. Відповідно поновлення пропущеного строку на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного чи касаційного судів.
З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції; 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру; 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок). 
Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що текст оскаржуваного судового рішення складено - 18 червня 2025 року та отримано АТ КБ «ПриватБанк» о 20:35 год - 18 червня 2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу в електронний кабінет. 
25 липня 2025 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - Озірська-Шанли В. С. подала через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суд м. Полтави від 18 червня 2025 року. 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26 січня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Полтави від 18 червня 2025 року, апеляційну скаргу залишено без руху та вказано на необхідність подати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та вказати поважні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення першої інстанції. 
Залишаючи без руху апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», апеляційний суд виходив із того, що банк отримав копію оскаржуваного судового рішення до електронного кабінету о 20:35 год 18 червня 2025 року, а апеляційну скаргу подав через систему «Електронний суд» - 25 липня 2025 року, однак жодних причин поважності пропуску строку заявник не зазначив. 
На адресу Полтавського апеляційного суду від представника АТ КБ «ПриватБанк» - Озірської-Шанли В. С. надійшла заява про усунення недоліків, в якій остання зазначає, що відповідальний представник АТ КБ «ПриватБанк» за подання апеляційної скарги у даній справі у період з 30 червня 2025 року по 24 липня 2025 року перебувала у відпустці та на лікарняному, а тому з поважних причин була позбавлена можливості в строки визначені положеннями статті 354 ЦПК України подати апеляційну скаргу. На підтвердження вищезазначених обставин додано накази про надання відпусток та листок непрацездатності.
Розглядаючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що наведені заявником обставини не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження, зокрема, перебування у відпустці та на лікарняному відповідальної особи за подання апеляційної скарги не дають підстав для висновку про наявність об`єктивних непереборних обставин, які б перешкоджали своєчасному оскарженню судового рішення у цій справі, відтак не є поважними причинами пропуску строку, які унеможливлюють вчасну подачу апеляційної скарги.
Верховний Суд погоджується з висновками, викладеними у оскаржуваному судовому рішенні.
Доводи заявника щодо поважності причин пропуску процесуального строку не можна визнати поважними, оскільки перебування одного із працівників банку на лікарняному та у відпустці не є поважною причиною пропуску передбаченого процесуальним законом строку. 
Заявником не надано належних доказів (документів) на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які об`єктивно перешкоджали банку подати апеляційну скаргу у передбачений ЦПК України строк, зокрема, на підтвердження об`єктивної неможливості (наявності хвороби та перебування на лікарняному керівника; відсутності інших уповноважених осіб на вчинення відповідних дій від імені юридичної особи), що вказує на необґрунтованість заявленого клопотання.
Обставини, вказані заявником, не можуть свідчити про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження і бути підставою для його поновлення, а можуть свідчити лише про наявність складнощів у внутрішній діяльності АТ КБ «ПриватБанк» та недостатню процесуальну активність того чи іншого представника АТ КБ «ПриватБанк».
Перебування представника на лікарняному чи у відпустці не звільняє сторону від обов`язку дотримання загального порядку подання апеляційної скарги у встановленому ЦПК України порядку. АТ КБ «ПриватБанк» не було позбавлене можливості або призначити іншого представника на період відпустки та лікарняного представника - Озірської-Шанли В. С. або відповідно до статті 58 ЦПК України здійснювати процесуальне представництво юридичної особи в порядку самопредставництва, оскільки в порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких визначені законодавством чи установчими документами. 
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18) зазначено, що «апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарження не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження. Суд апеляційної інстанції не навів мотивів, за яких уважав причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції поважними. Сама по собі вказівка про наявність поважних причин для поновлення строку та/або погодження з доводами особи, яка подала апеляційну скаргу та відповідне клопотання, з урахуванням отримання представником ОСОБА_2 копії рішення 20 липня 2020 року, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції».
Можливість поновлення пропущеного процесуального строку пов`язана із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Клопотання чи заява про поновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості (пункти 74, 75 постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2024 року в справі № 752/8449/20).
За таких обставин відсутні підстави вважати, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права та необґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки належного обґрунтування підстав (з наданням відповідних письмових доказів) пропуску строку на апеляційне оскарження суду апеляційної інстанції надано не було.
Отже, суд апеляційної інстанції, врахувавши вимоги вище наведених норм закону, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України у зв`язку із невиконанням вимог ухвали Полтавського апеляційного суду від 26 січня 2026 року щодо усунення недоліків апеляційної скарги.
Ураховуючи те, що заявником не було надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду та визнає доводи касаційної скарги необґрунтованими.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначена конвенційна норма зобов`язує, щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи, а не лише для позивача, який не виконав вказівки процесуального законодавства.
Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм права при постановленні оскаржуваної ухвалиє очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 23 лютого 2026 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров 

А. І. Грушицький 

І. В. Литвиненко