Ухвала
про залишення скарги без руху
17 березня 2026 року
м. Київ
справа № 127/29900/25
провадження № 51- 990 ск 26
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
перевіривши касаційні скарги захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_4 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 31 жовтня 2025 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 18 грудня 2025 року,
встановив:
Вінницький міський суд Вінницької області вироком від 31 жовтня 2025 року  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 17 жовтня 2022 року  вироком Вінницького міського суду Вінницької області за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК), до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, який 12 грудня 2022 року змінено ухвалою Вінницького апеляційного суду Вінницької області та звільнено ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК, засудив за:
- ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалив відраховувати з дня набрання вироком законної сили. Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_4 залишив без змін до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 днів.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зарахував ОСОБА_4 у строк покарання період його тримання під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з 02 серпня 2025 року до дня набрання вироком законної сили.
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 18 грудня 2025 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 31 жовтня 2025 року - без змін.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, захисник ОСОБА_5 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 , оскаржила їх в касаційному порядку. 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить скасувати ухвалу Вінницького апеляційного суду від 18 грудня 2025 року та змінити вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 31 жовтня 2025 року в частині призначеного покарання за ч. 4 ст. 185 КК, застосувати положення ст. 75 КК і звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Засуджений ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, у якій не погоджується з обома рішеннями судів попередніх інстанцій, при цьому посилається тільки на незаконність і необґрунтованість вироку суду першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити оскаржуваний вирок місцевого суду в частині призначеного покарання у виді позбавлення волі, застосувати до нього положення ст. 75 КК та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком. 
Перевіривши касаційні скарги на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального Кодексу (далі - КПК), Суд дійшов висновку, що їх подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Відповідно до вимог положень ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
Відповідно до ст. 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення;
- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , поряд з вимогою про зміну вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 31 жовтня 2025 року в частині призначеного обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 185 КК, просить скасувати ухвалу Вінницького апеляційного суду від 18 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_4 . 
Однак, водночас заявлена вимога до суду касаційної інстанції про скасування ухвали апеляційного суду та про зміну вироку суду першої інстанції не узгоджується з наведеними вище положеннями норм КПК та свідчить про непослідовність позиції захисника, на що остання не звернула уваги.
Засуджений ОСОБА_4 у мотивувальній частині касаційної скарги зазначив вимогу про наявність підстав для скасування вироку суду першої інстанції, а в резолютивній її частині вказав про зміну цього судового рішення, що також свідчить про неузгодження його позиції з вимогами ст. 436 КПК.
За таких обставин, захиснику  ОСОБА_5 та засудженому ОСОБА_4 слід визначитися із предметом оскарження з огляду на положення ст. 424 КПК та, надалі, уточнити мотивувальну й прохальну частини касаційних скарг з урахуванням приписів ст. 436 КПК, яка визначає повноваження суду касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги.
Відповідно до положень статті 438 КПК однією з підстав для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до частини 1 статті 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення особа яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що можуть бути підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
У поданій касаційній скарзі, крім іншого, захисник, не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції, хоча й послалася на положення ст. 370 КПК, однак, у разі залишення в силі позиції сторони захисту про скасування судового рішення, ОСОБА_5 не зазначила обґрунтувань про те, які саме порушення КПК допущено судом апеляційної інстанції при перегляді вироку місцевого суду та яким чином такі порушення перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.
Засуджений ОСОБА_4 , подавши касаційну скаргу, у тому числі й на ухвалу суду апеляційної інстанції, не навів у скарзі належних обґрунтувань про те, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення та не зазначив, які норми КПК було порушено цим судом під час розгляду кримінального провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Крім іншого, у касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, при цьому зазначила, що суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення покарання за ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років, та водночас, погоджуючись з розміром призначеного покарання, вказала про те, що через незастосування місцевим судом положень ст. 75 КК призначене ОСОБА_4 покарання з реальним його відбуванням не відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості та індивідуалізації, а також буде надмірно суворим.
На думку колегії суддів, наведена вище позиція сторони захисту щодо суворості призначеного засудженому покарання є невизначеною. При цьому, порушуючи в касаційній скарзі питання щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, захисник не навела належних обґрунтувань про те, в чому саме полягає явна несправедливість призначеного ОСОБА_4 покарання з урахуванням його виду та розміру. 
Посилання захисника в цій частині на незастосування судом положень ст. 75 КК, на думку колегії суддів, не узгоджується з положеннями ст. 414 КПК, адже звільнення від покарання та його відбування врегульовано в розділі XII КК. Застосування положень ст. 75 КК не є покаранням, оскільки ці положення можуть застосовуватись лише при звільненні від вже призначеного покарання, вид, строк та порядок призначення якого врегульовано в розділах Х та ХІ КК.
Таким чином, недодержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, є підставою для залишення касаційних скарг сторони захисту без руху.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги та встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
При повторному зверненні до суду захисником та засудженим має бути підтверджено, що ними не пропущено цього строку.
Колегія суддів роз`яснює, що усунення недоліків зазначених скарг слід здійснити шляхом внесення нових касаційних скарг з урахуванням вимог цієї ухвали та з дотриманням положень ст. 427 КПК. 

З урахуванням наведеного, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційні скарги захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_4 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 31 жовтня 2025 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 18 грудня 2025 року залишити без руху, надавши п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нимиухвали. 
У разі невиконання ухвали касаційні скарги будуть повернуті особам, які їх подали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3