УХВАЛА

09 березня 2026 року 
м. Київ
справа №420/22799/24
провадження № К/990/7984/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Смоковича М. І.,
суддів: Мацедонської В. Е., Радишевської О. Р.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
у с т а н о в и в :
22 лютого 2026 року зазначену касаційну скаргу сформовано за допомогою підсистеми «Електронний суд» та зареєстровано судом касаційної інстанції 23 лютого 2026 року.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Верховний Суд на підставі частини п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» проаналізував ухвалені у цій справі судові рішення й установив, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, в якому просив:
- визнати протиправною відмову Головного управління ДСНС України в Одеській області щодо виплати ОСОБА_1 , компенсації втрати частини доходів за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 20 травня 2016 року по 28 лютого 2018 рік;
- зобов`язати Головне управління ДСНС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , компенсацію втрати частини доходів за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 20 травня 2016 року по 28 лютого 2018 рік;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДСНС України в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за весь час затримки такого розрахунку тобто з 03 березня 2022 року по 29 квітня 2024 року;
- зобов`язати Головне управління ДСНС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період від звільнення до виплати тобто з 03 березня 2022 року по 29 квітня 2024 року.
Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 12 вересня 2024 року адміністративний позов задовольнив.
Визнав протиправною відмову Головного управління ДСНС України в Одеській області щодо виплати ОСОБА_1 , компенсації втрати частини доходів за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 20 травня 2016 року по 28 лютого 2018 рік.
Зобов`язав Головне управління ДСНС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 20 травня 2016 року по 28 лютого 2018 рік.
Визнав протиправною бездіяльність Головного управління ДСНС України в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за весь час затримки такого розрахунку тобто з 03 березня 2022 року по 29 квітня 2024 року.
Зобов`язав Головне управління ДСНС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період від звільнення до виплати тобто з 03 березня 2022 року по 29 квітня 2024 року.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 11 лютого 2026 року апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області задовольнив частково, рішення суду змінив, виклавши абзац п`ятий його резолютивної частини в такій редакції:
«Зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 березня 2022 року по 29 квітня 2024 року у сумі 49264,19 грн (сорок дев`ять тисяч двісті шістдесят чотири грн 19 коп)».
Не погоджуючись із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
У цій справі, суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За такого правового регулювання та обставин справи, оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Касаційна скарга подається на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, так як суд апеляційної інстанції неправильно застосував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого2025 року у справі № 910/8714/18, від 17 лютого 2020 року у справі № 820/3556/17.
Як слідує із рішення суду апеляційної інстанції, суд здійснював перегляд рішення суду першої інстанції у відповідності до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23 щодо відступу від висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06 грудня 2024 року у справі № 440/6856/22 щодо застосування статті 117 Кодексу законів про працю України (у редакції Закону №2352-ІХ), поширивши на період після 19 липня 2022 року дію висновків Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц щодо можливості застосування до спірних правовідносин принципу співмірності.
З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що автором касаційної скарги належним чином не обґрунтовано покликання на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення натомість в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а надалі саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Обмеження переліку судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Зазначення у касаційній скарзі доводів щодо обґрунтування підпункту «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не звільняє особу від обов`язку щодо належного обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із покликанням на частину четверту статті 328 КАС України та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За наведеного правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 328, 333 КАС України,
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2026 року у справі № 420/22799/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді В. Е. Мацедонська

О. Р. Радишевська