ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/13865/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О.А. - головуючий, Баранець О.М., Мамалуй О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Грабовського Д.А.

та представників
Позивача : Татарчук В.О.
Відповідача: Клименко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Біоенергія-Т"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025
(головуючий - Руденко М.А., судді Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.)
та рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2025
(суддя - Маринченко Я.В.)
у справі №910/13865/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Біоенергія-Т"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укренергопром-3"
про стягнення 5 642 219,63 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Біоенергія-Т" (далі - ТОВ "Нафтогаз Біоенергія-Т", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укренергопром-3" (далі - ТОВ "Укренергопром-3", відповідач) про стягнення 5 642 219,63 грн, з яких: 4 999 886,00 грн боргу, 418 294,27 грн інфляційних втрат та 224 039,36 грн 3 % річних.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.11.2022 між позивачем, як замовником, та відповідачем, як виконавцем, укладено договір № 03-11/3 на виконання проєктних робіт (далі - договір), згідно якого замовником було сплачено виконавцю 4 999 886,00 грн авансу (попередньої оплати), проте в подальшому, у зв`язку з неотриманням права користування земельною ділянкою, а також неможливістю отримати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, позивач, посилаючись на положення пп. 2.2.3, 6.4.3 договору, листом № 24-02/1 від 24.02.2023 повідомив відповідача про розірвання договору з 10.03.2023. Вказуючи, що відпала підстава за якою замовником було перераховано виконавцю аванс за договором, який відповідачем не був повернутий, позивач посилаючись на норми ст. 1212 Цивільного кодексу України просив суд стягнути з відповідача попередню оплату за договором, разом з інфляційними втратами та 3 % річних, нарахованими за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 02.05.2023 до 28.10.2024. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.04.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суд від 01.12.2025, у задоволенні позову відмовлено.
4. Мотивуючи рішення суд першої інстанції встановив, що позивачем не дотримано порядку розірвання договору, визначеного пп. 6.4.3 п. 6.4 договору, згідно якого замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку, а тому не можна вважати, що договір є розірваним, а зобов`язання припинились за договором. З урахуванням того, що зобов`язання за договором не припинено, відсутні підстави для застосування положень ст. 1212 ЦК України, повернення авансового платежу, та стягнення похідних вимог - 3 % річних та інфляційних втрат.
5. Суд апеляційної інстанції фактично погодився з висновками суду першої інстанції про відмову у позові, але водночас, вказав на інші підстави для такої відмови, а саме зазначив, що позивач має права на відмову від договору у будь - який час на підставі ч. 4 ст. 849 Цивільного кодексу України. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що враховуючи лист позивача від 24.02.2023 про відмову від договору, такий договір є розірваним з 10.03.2023, зважаючи на наявність доказів виконання підрядником роботи, отже, відсутні підстави для стягнення авансового платежу, інфляційних втрат та 3% річних.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
6. Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову. 
7. Скаржник, посилаючись на п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, зазначає, що суди, приймаючи рішення про відмову у позові, не врахували правових висновків Верховного Суду, щодо застосування норми права ст. 851, ч. 2 ст. 888, п.1 ч.1 ст. 890 ЦК України, викладених у постановах Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №902/1107/15 та від 13.02.2020 у справі №910/2932/19, саме наявності/відсутності у підрядника права розпочинати виконання проектних робіт без отримання вихідних даних та відсутності у замовника обов`язку з оплати робіт, виконаних підрядником на власний ризик за межами обов`язку за договором.
8. Крім того, скаржник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування системного аналізу приписів ч.4 ст. 849, ч.1 ст.14, ст. 526, 629 ЦК України в контексті можливості/ неможливості вважати "виконаною частиною роботи" за договором, у розумінні частини 4 ст. 849 ЦК України, яка не відповідає умовам договору, не є якісною в розумінні договору, не передавалась замовнику ані в порядку, передбаченому договором, ані під час розірвання договору та не могла бути прийнятою замовником.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
9. Відповідачем подано відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач зазначає, що під час розгляду справи судами із застосуванням принципу змагальності сторін та дотриманням стандарту доказування «вірогідності доказів» здійснено повне і всебічне дослідження обставин справи без формального підходу, що відповідає як положенням процесуального законодавства, так і практиці Верховного Суду, а тому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
10. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 03.11.2022 між ТОВ "Нафтогаз Біоенергія-Т", як замовником, та ТОВ "Укренергопром-3", як виконавцем, укладено договір № 03-11/3 на виконання проєктних робіт (далі - договір), за умовами якого замовник доручає і зобов`язується прийняти та оплатити, а виконавець бере на себе зобов`язання згідно умов цього договору та за завданням замовника виконати роботи з розробки проєктно-кошторисної документації (далі - ПКД) (стадія "Проєкт"): "Нове будівництво ТЕЦ на деревній трісці, розташованої за адресою: м. Житомир, вул. Отаманів Соколовських, 6". 
11. За умовами пунктів 1.2, 1.3 договору виконання робіт передбачає, в тому числі, підготовку запитів та отримання необхідної інформації, її систематизацію, аналіз, оцінку, підготовку і оформлення ПКД, згідно із відповідним завданням на проєктування (додаток № 1 до договору), що є невід`ємною частиною договору. ПКД розробляється до проходження державної експертизи та передається замовнику на підставі накладної про передачу повного комплекту ПКД на електронному носії. Накладна підписується уповноваженими представниками сторін при передачі замовнику повного комплекту ПКД на електронному носії. Накладна підтверджує факт розробки виконавцем повного обсягу ПКД, але не засвідчує факт належного виконання виконавцем зобов`язань, передбачених договором, та/або прийняття замовником результатів робіт. Документ, який засвідчує факт належного виконання виконавцем зобов`язань за договором та прийняття замовником результатів робіт є акт приймання-передачі робіт (далі - акт).
12. Відповідно до п. 1.4 договору сторони допускають надання для ознайомлення замовнику ПКД частинами за відповідними розділами по мірі їх підготовки виконавцем, оформленими належним чином із титульною сторінкою, підписаною уповноваженою особою виконавця, у сканованому вигляді шляхом їх відправлення виконавцем електронною поштою на адресу електронної пошти замовника, вказану у пп. 10.1.4 цього договору. Електронний лист про відправлення замовнику відповідного розділу ПКД разом із доданою до нього сканованою копією відповідного розділу ПКД, оформленого як зазначено у цьому пункті вище, підтверджує факт розробки виконавцем певного обсягу ПКД, але не засвідчує факт належного виконання відповідачем зобов`язань, передбачених договором, та/або прийняття замовником ПКД або результатів робіт і не є підставою для здійснення оплати відповідно до етапу 2 згідно з календарним планом фінансування та виконання робіт (додаток № 3 до договору). Протягом 2 робочих днів з дня отримання від виконавця на розгляд відповідного розділу ПКД замовник повідомляє виконавця про отримання відповідного розділу ПКД та надає інформацію щодо наявності заперечень або уточнень. 
13. Згідно з п. 1.5 договору прийняття результатів робіт та засвідчення факту належного виконання виконавцем зобов`язань за договором здійснюється сторонами після отримання замовником позитивного звіту державної експертизи щодо ПКД та реєстрації ПКД, та надання замовнику позитивних результатів проходження експертизи, зареєстрованих в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва, зі складанням акту.
14. Відповідно до пп. 2.1.1 договору замовник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту підписання договору надати виконавцю документи, що посвідчують право користування земельною ділянкою. 
15. Замовник має право відмовитися від робіт або договору в цілому, письмово повідомивши виконавця за 14 календарних днів (пп. 2.2.3 договору).
16. За умовами пунктів 3.1, 3.3 договору загальна вартість робіт (ціна договору) визначається у договірній ціні з розрахунками (додаток № 2 до договору), що є невід`ємною частиною договору. Розрахунки проводяться в гривнях шляхом перерахування замовником грошових коштів на поточний рахунок виконавця, відповідно до календарного плану фінансування та виконання робіт (додаток № 3 до договору).
17. Строк виконання робіт, передбачених цим договором визначається в календарному плані фінансування та виконання робіт (додаток № 3 до договору). Сторони можуть узгоджувати та коригувати строки виконання робіт, шляхом підписання відповідних додаткових угод до договору (п. 4.1 договору).
18. Пунктом 6.1 договору визначено, що він вступає в дію з моменту підписання повноважними представниками сторін та скріплення печатками і діє до повного виконання сторонами зобов`язань по ньому.
19. Згідно з п. 6.3 договору він може бути розірваний в двосторонньому порядку за письмовою згодою сторін.
20. Відповідно до п. 6.4 договору замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку у наступних випадках: 
- якщо виконавець з власної вини затримує виконання робіт на термін, більше ніж 15 календарних днів (пп. 6.4.1); 
- у разі грубого порушення виконавцем умов п. 1.6 цього договору (пп. 6.4.2); 
- за умови письмового повідомлення виконавця за 14 календарних днів (пп. 6.4.3).
21. Пунктом 6.6 договору передбачено, що у разі якщо замовник приймає рішення про розірвання договору з власної ініціативи, згідно пп. 6.4.3 договору виконавець має право на оплату фактично виконаних робіт, про виконання яких виконавець повідомляв замовника в порядку, передбаченому п. 6.6 договору. Після отримання письмового повідомлення від замовника про розірвання договору з власної ініціативи, виконавець має право направити замовнику письмове звернення щодо оплати фактично виконаних робіт з розрахунком їх вартості за їх ціною, встановленою договірною ціною з розрахунками (додаток № 2 до договору), разом із оформленим належним чином актом про фактично виконані роботи у двох примірниках. Замовник зобов`язаний протягом 5-ти календарних днів з дня отримання від виконавця письмового звернення розглянути таке звернення та підписати акт про фактично виконані роботи, наданий виконавцем. У разі необґрунтованого ухилення або відмови від підписання замовником акту про фактично виконані роботи, такі роботи вважаються прийнятими замовником, акт підписується виконавцем в односторонньому порядку. Замовник зобов`язаний оплатити фактично виконані виконавцем, підтверджені актом про фактично виконані роботи, зі їх ціною, встановленою договірною ціною з розрахунками (додаток № 2 до договору), у строк до наміченої дати розірвання договору, якщо сторонами не буде погоджено інше.
22. Підпунктом 10.1.4 п. 10.1 договору сторонами визначено можливість обміну листами та документами шляхом направлення таких документів на адреси електронної пошти: замовника - OliynykA@naftogaz.com; виконавця - ueprom3@ukr.net.
23. Додатком № 1 до договору сторонами погоджено та затверджено завдання на проєктування. У пункті 10 яких обумовлено вимоги щодо надання вихідних даних, зокрема, документів про підтвердження права користування земельною ділянкою.
24. Додатком № 2 до договору визначено договірну ціну, яка з урахуванням ПДВ становить 9 999 772,00 грн.
Додатком № 3 до договору сторонами погоджено календарний план фінансування та виконання робіт, а саме:
1) Пунктом 1 додатку № 3 до договору передбачено умови оплати робіт за об`єктом:
- І етап: авансовий платіж (попередня оплата) у розмірі 50 % ціни договору у сумі 4 999 886 грн, у тому числі ПДВ - 833 314,34 грн, сплачується замовником протягом 15 банківських днів з моменту підписання договору та отримання замовником оригіналу рахунку;
- ІІ етап: оплата фактично виконаних робіт у розмірі 30 % ціни договору у сумі 2 999 931,60 грн, у тому числі ПДВ - 499 988,60 грн, здійснюється замовником протягом 10 банківських днів з моменту фактичної передачі замовнику всього складу ПКД в паперовому вигляді та на електронному носії із підписанням сторонами відповідної накладної та отримання замовником оригіналу рахунку;
- ІІІ етап: оплата залишкових 20 % ціни договору у сумі 1 999 954,40 грн, у тому числі 333 325,73 грн, здійснюється замовником протягом 10 банківських днів з моменту підписання акту (після отримання замовником позитивного звіту державної експертизи щодо ПКД та реєстрації ПКД та позитивних результатів проходження експертизи в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва) та отримання замовником оригіналу рахунку;
- Пунктом 2 додатку № 3 до договору загальний термін виконання робіт становить - 90 календарних днів від дати перерахування замовником авансового платежу (І етап) за цим додатком до договору.
25. 03.11.2022 відповідачем виставлено позивачу рахунок на оплату № 03/2001 від 03.11.2022 на суму 4 999 886,00 грн.
26. Позивачем авансовий платіж (попередню оплату) сплачено відповідачу двома платежами, а саме:
- 3 250 000,00 грн згідно платіжної інструкції № 51 від 16.11.2022 із призначенням платежу: част.опл.аванс.плат. за роботи з розроб. документ. Нове буд-во ТЕЦ на дер.тріс., м. Житомир згідно дог. № 03-11/3 від 03.11.22 в т.ч. ПДВ 20 % - 541 666,67 грн;
- 1 749 886,00 грн згідно платіжної інструкції № 77 від 20.12.2022 (із призначенням платежу: аванс.плат.за роботи з розроб документ. Нове буд-во ТЕЦ на дер.тріс., м. Житомир згідно дог. № 03-11/3 від 03.11.22 в т.ч. ПДВ 20 % - 291647,67 грн.
27. Листом № 24-02/1 від 24.02.2023 позивач повідомив відповідача про розірвання договорів, в тому числі, договору № 03-11/3 від 03.11.2022 в односторонньому порядку з 10.03.2023. 
28. З вказаного листа вбачається, що підставою розірвання договору з ініціативи позивача є відсутність на дату складання даного листа у позивача прав на користування земельними ділянками, містобудівних умов та інших вихідних даних, що унеможливлюють виконання робіт та розробку проєктно-кошторисної документації стадії "Проєкт" (П) та як наслідок втрата замовником інтересу до проєктів для подальшої їх реалізації. У даному листі позивач послався на п.п. 1.2, 1.6, 2.1.1, 2.3.3, 6.6 договору.
29. Листом № 50-23/31 від 07.03.2023 відповідач заперечив проти розірвання договору до моменту оформлення акту про фактично виконані роботи та їх оплати, оскільки п. 6.6 договору передбачено, що замовник зобов`язаний оплатити виконавцю фактично виконані роботи у разі розірвання договору з власної ініціативи замовника у строк до наміченої дати розірвання договору. Відповідач запропонував вважати договір розірваним на наступний день з дня (дати) оплати фактично виконаних робіт відповідачем (намічена дата розірвання договору), як це передбачено п. 6.6 договору та оформити розірвання договору за вимогами п.п. 13.5 та 13.6 договору. До вказаного листа відповідач додав розрахунок вартості фактично виконаних робіт за договором № 03-11/3 від 03.11.2022, а також акти здавання-приймання виконаних робіт №№ 1-8 на загальну суму 5 114 362,49 грн. 
30. В свою чергу, позивач у своєму листі № 03/23-89 від 13.03.2023 вказав, що без надання виконавцю повного комплекту вихідних даних (зокрема, земельних ділянок) відповідач не міг виконати належним чином роботи за договором і позивач не має обов`язку їх прийняти; приймання результатів робіт не може відбутися через відсутність засвідчення факту їх належного виконання; надані акти про фактично виконанні роботи не можуть бути підписані. Також у вказаному листі позивач наполягав на розірванні договорів в односторонньому порядку з 10.03.2023.
31. Листом № 04/23/22 від 25.04.2023 позивач вимагав у відповідача повернути авансові платежі не пізніше 01.05.2023, оскільки без отримання від замовника повного комплекту вихідних даних (зокрема, земельних ділянок) виконавець не міг виконати роботи за договором, що також підтверджується відсутністю повідомлень виконавця про готовність частин ПКД та непідписаними актами виконаних робіт.
32. Відповідач у листі № 50-23/57 від 28.04.2023 зазначив, що замовник ухиляється від підписання актів про фактично виконані роботи, не вказавши на конкретні недоліки в роботі виконавця, а тому виконавець вважає фактично виконані роботи прийнятими замовником, а оскільки виконавцем умови договорів виконувалися вчасно, якісно та добросовісно, проте замовником не було виконано зобов`язання передбачені пп. 2.1.1 договорів, що унеможливило виконати їх в повному обсязі та враховуючи дострокову відмову замовника від договорів, у зв`язку із втратою інтересу, виконавець має право на оплату фактично виконаної роботи. 
33. Листом № 05-23/140 від 11.09.2023 відповідач відмовив позивачу у поверненні авансового платежу.

Позиція Верховного Суду
34. Перевіривши повноту встановлення судами попередніх інстанцій обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, представників сторін, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та заперечення, наведені у відзиві, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.
35. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3). Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).
36. Предметом судового розгляду є стягнення 5 642 219,63 грн, з яких: 4 999 886,00 грн боргу, який є авансовим платежем сплаченим позивачем, як замовником проектних робіт за договором, 418 294,27 грн інфляційних втрат та 224 039,36 грн 3 % річних.
37. Суд першої інстанції розглядаючи спір вказував на те, що:
- позивачем не дотримано порядку розірвання договору, визначеного пп. 6.4.3 п. 6.4 договору, тому договір не може вважатися розірваним з 10.03.2023, а зобов`язання за таким договором припиненими. Зважаючи на те, що зобов`язання за договором не припинились, відсутні підстави для застосування положень ст. 1212 ЦК України, оскільки, зобов`язання сторін залишилися невиконаними, у зв`язку з чим суд відмовив у стягненні авансової суми та похідних вимог - 3 % річних та інфляційних втрат.
38. Суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду першої інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про відмову у позові, але підстави такої відмови вказав інші, апеляційний суд зазначив, що 
- враховуючи п. 3.3 договору та п. 1 додатку № 3 до договору позивач був зобов`язаний здійснити попередню оплату (І етап оплати) у строк до 24.11.2022, однак зобов`язання позивача з оплати авансу було фактично виконано 20.12.2022 у сумі 4 999 886,00 грн;
- водночас, замовник, з урахуванням ч. 4 ст. 849 ЦК України, має право у будь який час відмовитись від договору, отже, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що договір, укладений між сторонами, не є розірваним, зважаючи на лист позивача від 24.02.2023, який отриманий відповідачем, а тому такий договір є розірваним з 10.03.2023;
- матеріали справи містять докази фактичного виконання відповідачем робіт за договором, відповідно до актів здавання - приймання виконаних робіт за договором № 1-8, отже, відповідно до п. 6.6 договору, такі роботи на загальну суму 5 114 362,49 грн вважаються прийнятими замовником;
- з огляду на викладене, позовна вимога щодо повернення 4 999 886,00 грн попередньої оплати, а також похідні вимоги нараховані на заборгованість 418 294,27 грн інфляційних втрат та 224 039,36 грн 3 % річних, не підлягають задоволенню, оскільки, відповідачем виконано робіт за договором на суму, що перевищує сплачену позивачем попередню оплату.
39. Касаційний суд вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними та необґрунтованими зважаючи на наступне.
40. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України).
41. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частини 1, 2 статті 202 Цивільного кодексу України).
42. Згідно із статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
43. Відповідно до частин 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
44. Згідно із статтею 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.
45. Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані.
46. За договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (частини перша, друга статті 887 ЦК України).
47. Статтею 888 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт замовник зобов`язаний передати підрядникові завдання на проектування, а також інші вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації. Завдання на проектування може бути підготовлене за дорученням замовника підрядником. У цьому разі завдання стає обов`язковим для сторін з моменту його затвердження замовником. Підрядник зобов`язаний додержувати вимог, що містяться у завданні та інших вихідних даних для проектування та виконання пошукових робіт, і має право відступити від них лише за згодою замовника.
48. Для такого різновиду підрядних правовідносин, як виконання робіт на проектні роботи, законодавцем у частині 1 статті 888 ЦК України встановлено обов`язок замовника передати підрядникові завдання на проектування, а також вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації. Зазначений обов`язок замовника зумовлений обов`язком підрядника додержуватися вимог, що міститися у завданні та інших вихідних даних для проектування та виконання пошукових робіт, з правом відступу від них лише за згодою замовника (частина 2 статті 888 ЦК України). Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 910/2932/19, на неврахування якого вказував скаржник у скарзі. 
49. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 03.11.2022 між ТОВ "Нафтогаз Біоенергія-Т", як замовником, та ТОВ "Укренергопром-3", як виконавцем, укладено договір, за умовами якого замовник доручає і зобов`язується прийняти та оплатити, а виконавець бере на себе зобов`язання згідно умов цього договору та за завданням замовника виконати роботи з розробки проєктно-кошторисної документації (далі - ПКД) (стадія "Проєкт"): "Нове будівництво ТЕЦ на деревній трісці, розташованої за адресою: м. Житомир, вул. Отаманів Соколовських, 6".
50. Календарним планом фінансування та виконання робіт, додатком № 3 до договору сторонами погоджено календарний план фінансування та виконання робіт, а саме:
- пунктом 1 додатку № 3 до договору передбачено умови оплати робіт за об`єктом:
- І етап: авансовий платіж (попередня оплата) у розмірі 50 % ціни договору у сумі 4 999 886 грн, у тому числі ПДВ - 833 314,34 грн, сплачується замовником протягом 15 банківських днів з моменту підписання договору та отримання замовником оригіналу рахунку;
- ІІ етап: оплата фактично виконаних робіт у розмірі 30 % ціни договору у сумі 2 999 931,60 грн, у тому числі ПДВ - 499 988,60 грн, здійснюється замовником протягом 10 банківських днів з моменту фактичної передачі замовнику всього складу ПКД в паперовому вигляді та на електронному носії із підписанням сторонами відповідної накладної та отримання замовником оригіналу рахунку;
- ІІІ етап: оплата залишкових 20 % ціни договору у сумі 1 999 954,40 грн, у тому числі 333 325,73 грн, здійснюється замовником протягом 10 банківських днів з моменту підписання акту (після отримання замовником позитивного звіту державної експертизи щодо ПКД та реєстрації ПКД та позитивних результатів проходження експертизи в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва) та отримання замовником оригіналу рахунку.
- пунктом 2 додатку № 3 до договору загальний термін виконання робіт становить - 90 календарних днів від дати перерахування замовником авансового платежу (І етап) за цим додатком до договору.
51. 03.11.2022 відповідачем виставлено позивачу рахунок на оплату № 03/2001 від 03.11.2022 на суму 4 999 886,00 грн. Позивачем авансовий платіж (попередню оплату) сплачено відповідачу двома платежами, а саме: 3 250 000,00 грн згідно платіжної інструкції № 51 від 16.11.2022; - 1 749 886,00 грн згідно платіжної інструкції № 77 від 20.12.2022.
52. Разом з тим, судами встановлено, що листом від 24.02.2023 позивач повідомив відповідача про відмову від договору в односторонньому порядку з 10.03.2023. З вказаного листа вбачається, що підставою відмови від договору з ініціативи позивача є відсутність на дату складання даного листа у позивача прав на користування земельними ділянками, містобудівних умов та інших вихідних даних, що унеможливлюють виконання робіт та розробку проєктно-кошторисної документації стадії "Проєкт" (П) та як наслідок втрата замовником інтересу до проєктів для подальшої їх реалізації. У даному листі позивач послався на п.п. 1.2, 1.6, 2.1.1, 2.3.3, 6.6 договору.
53. Частиною 4 статті 849 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.
54. У постановах Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 910/10198/23, від 11.11.2024 у справі № 912/335/24 викладено висновок про те, що частина 4 статті 849 Цивільного кодексу України встановлює безумовне право замовника відмовитися від договору (без будь-яких причин та умов), але з обов`язком саме замовника виплатити підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувати підряднику збитки, завдані розірванням договору.
55. Крім того, у постанові Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 912/2709/17 викладено висновок про те, що замовнику законом надано право відмовитись від договору у будь-який час до закінчення роботи і визначене статтею 849 Цивільного кодексу України право не може бути обмежене.
56. Отже, висновок суду першої інстанції про те, що зобов`язання за договором не припинились, безумовно суперечить положенням ч. 4 ст. 849 ЦК України, та наведеним висновків Верховного Суду щодо застосування частини 4 статті 849 Цивільного кодексу України.
57. Апеляційний суд вказуючи на можливість позивача відмовитись від договору, на підставі ч. 4 ст. 849 ЦК України, встановив, що позивач направив відмову від договору відповідачу, а тому, за висновками апеляційного суду договір є розірваним з 10.03.2023. При цьому апеляційний суд зауважив, що оскільки позивач відмовився від договору, відповідач має право на відшкодування виконаної роботи за договором.
58. У зв`язку з чим, апеляційний суд встановив, що актами здавання - приймання виконаних робіт № 1 - 8 підтверджується виконання робіт за договором і такі роботи вважаються прийнятими, позивачем, на підставі положень п. 6.6. договору.
59. Такі висновки апеляційного суду є помилковими та зробленими без належного дослідження умов договору, додатків до договору та обставин справи.
60. Так, апеляційний суд, обґрунтовуючи висновки про те, що роботи за вказаними актами вважаються прийнятими, не надав належної правової оцінки п. 6.6. договору, тоді як, у п. 6.6 договору вказано, що у разі якщо замовник приймає рішення про розірвання договору, згідно п. 6.4.3., виконавець має право на оплату фактично виконаних робіт, про виконання яких виконавець повідомляє замовника, в порядку передбаченому п. 1.4. договору.
61. У свою чергу, п. 6.4.3., замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку у наступних випадках, за умови, зокрема, письмового повідомлення виконавця за 14 календарних днів.
62. Водночас, умовами пунктів 1.2, 1.3, 1.4 договору визначено, що
- виконання робіт передбачає, в тому числі, підготовку запитів та отримання необхідної інформації, її систематизацію, аналіз, оцінку, підготовку і оформлення ПКД, згідно із відповідним завданням на проєктування (додаток № 1 до договору), що є невід`ємною частиною договору. ПКД розробляється до проходження державної експертизи та передається замовнику на підставі накладної про передачу повного комплекту ПКД на електронному носії. Накладна підписується уповноваженими представниками сторін при передачі замовнику повного комплекту ПКД на електронному носії. Накладна підтверджує факт розробки виконавцем повного обсягу ПКД, але не засвідчує факт належного виконання виконавцем зобов`язань, передбачених договором, та/або прийняття замовником результатів робіт. Документ, який засвідчує факт належного виконання виконавцем зобов`язань за договором та прийняття замовником результатів робіт є акт приймання-передачі робіт (далі - акт);
- сторони допускають надання для ознайомлення замовнику ПКД частинами за відповідними розділами по мірі їх підготовки виконавцем, оформленими належним чином із титульною сторінкою, підписаною уповноваженою особою виконавця, у сканованому вигляді шляхом їх відправлення виконавцем електронною поштою на адресу електронної пошти замовника, вказану у пп. 10.1.4 цього договору. Електронний лист про відправлення замовнику відповідного розділу ПКД разом із доданою до нього сканованою копією відповідного розділу ПКД, оформленого як зазначено у цьому пункті вище, підтверджує факт розробки виконавцем певного обсягу ПКД, але не засвідчує факт належного виконання відповідачем зобов`язань, передбачених договором, та/або прийняття замовником ПКД або результатів робіт і не є підставою для здійснення оплати відповідно до етапу 2 згідно з календарним планом фінансування та виконання робіт (додаток № 3 до договору). Протягом 2 робочих днів з дня отримання від виконавця на розгляд відповідного розділу ПКД замовник повідомляє виконавця про отримання відповідного розділу ПКД та надає інформацію щодо наявності заперечень або уточнень.
63. Крім того, порядок приймання і передачі робіт, а також відмови від підписання замовником актів, визначено у положеннях ст. 853 ЦК України, які також не враховано апеляційним судом.
64. З урахуванням зазначеного касаційний суд критично відноситься до висновків апеляційного суду, що відповідно до п. 6.6 договору, у випадку відмови від договору роботи виконані відповідачем вважаються прийнятими. Так, п.6.6. передбачено, що якщо замовник приймає рішення про розірвання договору, згідно п. 6.4.3., виконавець має право на оплату фактично виконаних робіт, про виконання яких виконавець повідомляє замовника, в порядку передбаченому п. 1.4. договору, однак, касаційний суд зауважує, що навіть у випадку відмови від договору роботи мають прийматись у порядку визначеному договором та законодавством, чого в даному випадку сторонами дотримано не було.
65. Крім того, касаційний суд зауважує, що у п. 2.1.1. сторонами було погоджено, що протягом 30 календарних днів з моменту підписання договору замовник зобов`язаний надати виконавцю документи, що посвідчують право користування земельною ділянкою.
66. У свою чергу у п. 10 додатку № 1 до договору, у завданні на проектування визначено, що до змісту вимог віднесено документи про підтвердження права користування земельною ділянкою, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, технічні умови.
67. Апеляційний суд розглядаючи спір у справі на вказані вимоги не звернув належної уваги, тоді як встановлення обставин дотримання/недотримання вказаних положень впливає на правильність вирішення спору у справі, зважаючи на те, що відмова від договору позивача була обґрунтована саме обставинами відсутності у нього документів на право користування земельною ділянкою.
68. Так, статтею 890 Цивільного кодексу України визначено, що підрядник зобов`язаний:
1) виконувати роботи відповідно до вихідних даних для проведення проектування та згідно з договором;
2) погоджувати готову проектно-кошторисну документацію із замовником, а в разі необхідності - також з уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування;
3) передати замовникові готову проектно-кошторисну документацію та результати пошукових робіт;
4) не передавати без згоди замовника проектно-кошторисну документацію іншим особам;
5) гарантувати замовникові відсутність у інших осіб права перешкодити або обмежити виконання робіт на основі підготовленої за договором проектно-кошторисної документації.
69. Водночас, згідно ст. 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:
1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;
2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;
3) затвердження проектної документації…
70. З аналізу зазначених норм можна зробити висновок, що невиконання замовником обов`язків щодо надання вихідних даних надавало підряднику (виконавцю) право не розпочинати роботу, а розпочату роботу зупинити, та, як наслідок, вимагати відшкодування завданих збитків, включаючи додаткові витрати, викликані простоєм, перенесенням строків виконання роботи, або підвищення ціни роботи. Такий висновок, міститься у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 902/1107/15, на неврахування якого вказував скаржник у скарзі.
71. Отже, невиконання замовником проектних робіт обов`язку щодо надання виконавцю вихідних даних на проектування (частина 1 статті 888 ЦК України) зумовлює об`єктивну неможливість виконавця розпочати виконання робіт на користь замовника та, відповідно, затягування строків виконання договірних зобов`язань. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 910/2932/19.
72. При цьому, апеляційний суд не встановив, чи міг замовник взагалі розпочинати виконання робіт без наданих позивачем відповідних документів, тоді як вказане впливає на вирішення спору.
73. Водночас, апеляційний суд вказуючи на те, що відсутні підстави для повернення грошових коштів попередньої оплати, нарахованих 3% річних та інфляційних втрат, обґрунтував свої висновки тим, що відповідачем виконано роботи на суму яка є навіть більшою за суму попередньої оплати. 
74. Вказуючи на зазначене, апеляційним судом не було належним чином перевірено обсяг виконаних та прийнятих робіт за договором, незважаючи на те, що позивач вказував на те, що сторонами не було остаточно погоджено та прийнято ним роботи за актами на які вказує апеляційний суд. До того ж посилаючись на акти здавання - приймання виконаних робіт № 1-8 суд не звернув належної уваги на те, що вказані акти не містять дати виконання таких робіт, у зв`язку з чим, апеляційним судом не встановлено, чи відповідають виконані відповідачем роботи по обсягу, якості та сумі попередньої оплати за договором, щодо 1 етапу виконання робіт.
75. Крім того, вказуючи на те, що обсяг виконаних робіт перевищує суму попередньої оплати, та у зв`язку з цим, відмовляючи у стягнення інфляційних втрат та відсотків річних, апеляційним судом не враховано, що такі нарахування мають іншу правову природу та у суду не було підстав зараховувати їх до основної заборгованості відмовляючи у стягненні.
76. На вказані порушення суду вказував скаржник у касаційній скарзі, зазначаючи, що апеляційним судом не було надано належної правової оцінки вказаним аргументам та доказам у справі, що призвело до передчасного висновку про відмову у позові.
77. Таким чином доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, про неправильне застосування судами попередніх інстанцій частини 4 статті 849 Цивільного кодексу України та неврахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 12.12.2018 у справі № 902/1107/15, від 13.02.2020 у справі № 910/2932/19, знайшли своє підтвердження.
78. Касаційний суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду відмова замовника від договору є підставою для задоволення вимоги про повернення невикористаної частини авансу (виконаного однією стороною у припиненому зобов`язанні) відповідно до вимог статті 1212 Цивільного кодексу України.
79. Водночас, відмова позивача від договору є безумовним правом замовника, яке надає відповідачу потенційне право на отримання плати за виконану частину роботи та відшкодування збитків, за умови доведення відповідних обставин. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16.10.2024 у справі 910/10198/23.
80. В свою чергу, у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18 зазначено, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
81. З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
82. У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
83. Відповідно до пункту 5 частини 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
84. Верховний Суд зауважує, що принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони.
85. Відповідно до пунктів 2, 4 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, серед іншого, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін.
86. За змістом статей 7, 13 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин; судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
87. Близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 908/2846/19, від 27.05.2021 у справі № 910/702/17, від 17.11.2021 у справі № 910/2605/20.
88. Система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини доказами (статті 13, 74 ГПК України).
89. За змістом статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
90. Обов`язком суду при розгляді справи є саме дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності, безпосередності дослідження наявних у справі доказів. Тобто з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих і наявних у справі доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Саме чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.
91. Разом з цим, відповідно до приписів частин першої та другої статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
92. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що оцінка доказів - це визначення їх об`єктивної дійсності, правдивості та достовірності. Способи перевірки і дослідження доказів залежать від конкретного виду засобів доказування, що використовуються. Метою оцінки доказів (з огляду на їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності) - є усунення суперечностей між доказами, сумнівів у достовірності висновків, що випливають з отримуваної доказової інформації. Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. Водночас суд у кожному випадку повинен навести мотиви, з яких він приймає одні докази та відхиляє інші.
93. Відповідно до частини першої статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
94. Як унормовано у статті 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
95. Стандарт доказування ?вірогідності доказів? на відміну від «достатності доказів» підкреслює потребу співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Отже, з введенням у дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
96. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
97. Таким чином, для застосування судами положень ст. 849 ЦК України, щодо відмови замовника від договору, судам необхідно встановлювати та досліджувати обставини щодо можливості повернення авансу або його частини, з урахуванням виконаної частини робіт за договором. Чого в даному випадку належним чином зроблено не було.
98. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (такий висновок наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19).
99. Тоді як, суди розглядаючи справу вищезазначеного не врахували, а тому зробили передчасний висновок про відмову у позові.
100. Отже, суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування вказаних норм права та залишили поза увагою положення статей 73-79, 86, 236 ГПК України щодо обов`язку, визначеного процесуальним законом, стосовно повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, подаючи відповідні докази, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
101. Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.
102. З урахуванням наведених правових висновків Верховного Суду та зазначених положень матеріального і процесуального законодавства Верховний Суд вважає, що доводи касаційної скарги про порушення окреслених норм права судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень є частково обґрунтованими з означених у цій постанові міркувань.
103. Враховуючи викладене, Верховний Суд констатує, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
104. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
105. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
106. З огляду на викладене, Верховний Суд вбачає правові підстави для часткового задоволення касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Біоенергія-Т" шляхом скасування оскаржуваних рішення і постанови та направлення справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.
107. Так, під час нового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене у цій постанові, належним чином оцінити всі доводи сторін і надані ними докази, установити й дослідити фактичні обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, а також надати їм належну правову оцінку, та вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного розгляду цієї справи.

Розподіл судових витрат
108. Оскільки справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Біоенергія-Т" задовольнити частково.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2025 у справі №910/13865/24 скасувати, справу направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді О. М. Баранець

О. О. Мамалуй