ОКРЕМА ДУМКА

06 лютого 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/881/24 

суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Малашенкової Т. М., Чумака Ю. Я. на постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2026

у справі за касаційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець»
на рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 (суддя Лиськов М. О.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 (колегія суддів: Буравльов С. І., Андрієнко В. В., Шапран В. В.)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» (далі - ТОВ «Черкасиенергозбут»)
до Державного підприємства «Гарантований покупець» (далі - ДП «Гарантований покупець»), 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Кабінет Міністрів України (далі - КМУ),
про стягнення 156 777 001,60 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. ТОВ «Черкасиенергозбут» звернулося з позовом до ДП «Гарантований покупець» про стягнення 156 777 001,60 грн, з яких: 30 132 300,81 грн - 3 % річних, 126 644 700,79 грн інфляційних втрат.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив свої договірні зобов`язання в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за період з квітня 2022 року до січня 2024 року, що є порушенням умов укладеного між сторонами договору від 15.09.2021 № 2316/02/21 про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг (далі - Договір). Заявлені до стягнення суми 3 % річних та інфляційних втрат позивач нарахував за прострочення оплати відповідачем заборгованості за розрахункові періоди з березня 2022 року до грудня 2023 року.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Господарський суд міста Києва рішенням від 01.05.2024 у справі № 910/881/24 позов задовольнив.

2.2. Північний апеляційний господарський суд постановою від 16.10.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 у справі залишив без змін.

2.3. Верховний Суд постановою від 30.01.2025 скасував постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2024, а справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

2.4. Північний апеляційний господарський суд за результатами нового розгляду справи постановою від 01.05.2025 залишив без змін рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 зі справи.

2.4.1. Постанова мотивована, зокрема, тим, що:

- матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем строків оплати за поставлену електроенергію, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованих сум 3 % річних та інфляційних втрат за період з березня 2022 року до грудня 2023 року є обґрунтованими, їх розмір є арифметично правильним;

- відкладальна обставина, на яку посилається скаржник, може бути застосована виключно у разі наявності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за результатами проведення електронних аукціонів. Однак у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач має перед ДП «НАЕК «Енергоатом» заборгованість за електричну енергією, закуплену за результатами проведення електронних аукціонів; 

- виконання спеціальних обов`язків в частині купівлі-продажу електричної енергії у визначений період, а саме з наступного розрахункового періоду (періоду постачання) після прийняття наказу та до поточного розрахункового періоду між ТОВ «Черкасиенергозбут» та ДП «НАЕК «Енергоатом», забезпечувалося шляхом укладення додаткових угод до основного договору без проведення процедури електронного аукціону; 

- з березня 2022 року позивач не закуповував електричної енергії у ДП «НАЕК «Енергоатом» за результатами проведення електронних аукціонів відповідно до вимог пункту 5 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою КМУ від 05.06.2019 № 483 (далі - Положення № 483); 

- форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а не листом на сайті Торгово-промислової палати України; лист Торгово-промислової палати України, на який посилається відповідач, не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин;

- введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарської діяльності та набувати коштів, адже протилежного відповідач не довів відповідними доказами; запровадження в державі воєнного стану стосується обох сторін; введення воєнного стану не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань особою, яка посилається на такі обставини, та має бути підтверджено не факт настання цих обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання конкретного зобов`язання;

- суд врахував вказівки Верховного Суду при ухваленні постанови під час нового апеляційного розгляду та перевірив базу нарахування для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат після заміни прогнозного обсягу послуг на фактичний та встановив, за який період здійснено нарахування на планові обсяги.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. ДП «Гарантований покупець» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Скаржник в касаційній скарзі посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2 частини 2 статті 287 ГПК України, та, зокрема, зазначає:

- про неврахування судами правового висновку щодо методики нарахування інфляційних втрат, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, а також висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 18.07.2024 у справі № 910/1083/23, від 26.11.2024 у справі № 910/15342/23 щодо недопустимості нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на прогнозні обсяги після заміни їх на фактичні відповідно до пункту 7 договору;

- на переконання скаржника, існує необхідність відступу від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 25.01.2024 у справі № 910/1294/23, від 22.10.2024 у справі № 910/13208/23, від 30.01.2025 у справі № 910/881/24 щодо застосування підпункту 2 пункту 8 Положення № 483.

4.2. Також скаржник у касаційній скарзі просив передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду або об`єднаної палати для відступу від висновків, викладених у постанові від 25.01.2024 у справі № 910/1294/23.

5. Доводи інших учасників справи

5.1. ТОВ «Черкасиенергозбут» у відзиві на касаційну скаргу просило залишити скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити - без змін, зазначаючи, зокрема, що:

- жодної бездіяльності зі сторони постачальника при формуванні (складанні) актів приймання-передачі послуг за період з березня 2022 року до грудня 2023 року не було; ТОВ «Черкасиенергозбут» діяло виключно відповідно до положень Договору, погоджених сторонами; 

- суд апеляційної інстанції у новому розгляді справи згідно із вказівками Верховного Суду у постанові від 30.01.2025 детально дослідив акти приймання-передачі за період з березня 2022 року до грудня 2023 року (включно), встановив дійсні дати їх підписання, перевірив періоди прострочення зобов`язань з оплати планових обсягів вартості послуги та оплати фактичної вартості послуги; 

- доводи касаційної скарги фактично зводяться до спонукання Верховного Суду здійснити переоцінку встановлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, визначені статтею 300 ГПК України;

- зобов`язання з оплати планової вартості послуги перетворюється на зобов`язання з оплати фактичної вартості послуги з моменту підписання актів приймання-передачі послуг, а не дати створення таких актів; 

- постанови Верховного Суду, на які посилається ДП «Гарантований покупець», від 18.07.2024 у справі № 910/1083/23, від 26.11.2024 у справі № 910/15342/23, від 28.01.2025 у справі № 910/1848/23 та від 30.01.2025 у справі № 910/881/24 не містять жодних правових висновків щодо дати переходу зобов`язання з оплати прогнозної вартості послуги в зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуги;

- ТОВ «Черкасиенергозбут» здійснило розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат з урахуванням положень пункту 7 Договору, а тому додані до позовної заяви розрахунки є арифметично правильними та такими, у яких правильно визначено періоди прострочення зобов`язань з оплати платежів; дії ДП «Гарантований покупець» спрямовані виключно на затягування розгляду справи; з 18.03.2024 ДП «Гарантований покупець» перебуває у стані припинення;

- Верховний Суд у постанові від 30.01.2025 у справі № 910/881/24 вже досліджував питання необхідності відступлення від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 25.01.2024 у справі № 910/1294/23; скаржник не навів вмотивованих обґрунтувань щодо необхідності відступлення від висновків Верховного Суду; передача справи на розгляд палати потенційно може підірвати стабільність судової практики у подібних правовідносинах та принцип правової визначеності.

6. Підстави передачі справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - об`єднана палата)

6.1. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 10.09.2025 справу № 910/881/24 передав на розгляд об`єднаної палати для відступу від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 25.01.2024 у справі № 910/1294/23, від 22.10.2024 у справі № 910/13208/23 та від 30.01.2025 у справі № 910/881/24, щодо застосування підпункту 2 пункту 8 Положення № 483.

6.2. Колегія суддів в ухвалі про передачу справи на розгляд об`єднаної палати від 10.09.2025 зазначила, що при формуванні згаданих висновків, Верховний Суд залишив поза увагою те, як саме впливає проведення чи непроведення електронних аукціонів на розрахунки за договором між постачальником універсальних послуг та ДП «НАЕК «Енергоатом». 

6.3. На переконання колегії суддів, застосований Верховним Судом підхід є надмірно формальним, таким що не враховує суті норми підпункту 2 пункту 8 Положення, а ґрунтується виключно на її формі, адже факт проведення чи непроведення електронного аукціону жодним чином не впливає на розрахунки за договором, оскільки на етапі виконання договору в постачальника універсальних послуг наявне грошове зобов`язання, яке підлягає виконанню.

6.4. Об`єднана палата ухвалою від 17.10.2025, зокрема, прийняла до розгляду справу № 910/881/24 за касаційною скаргою ДП «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 у справі № 910/881/24.

7. Короткий зміст постанови об`єднаної палати

7.1. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду постановою від 06.02.2026 зі справи № 910/881/24 касаційну скаргу ДП «Гарантований покупець» задовольнив частково; постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 у справі № 910/881/24 скасував; справу № 910/881/24 направив на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

7.2. Постанова мотивована, зокрема, тим, що:

- процедура укладення двостороннього договору за результатами проведення електронного аукціону чи без його проведення жодним чином не впливає на порядок та умови виконання договору, зокрема й умови розрахунків за укладеною угодою. Відповідно, факт проведення чи непроведення електронного аукціону згідно з Порядком проведення електронних аукціонів з продажу електричної енергії за двосторонніми договорами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 499, жодним чином не впливає на розрахунки за договором, позаяк на етапі виконання договору в постачальника універсальних послуг (у цьому випадку - позивача) наявне грошове зобов`язання, яке підлягає виконанню;

- при формуванні висновків щодо застосування підпункту 2 пункту 8 Положення № 483, викладених у постановах від 25.01.2024 у справі № 910/1294/23, від 22.10.2024 у справі № 910/13208/23, від 30.01.2025 у справі № 910/881/24, Верховний Суд залишив поза увагою те, як саме впливає проведення чи непроведення електронних аукціонів на розрахунки за договором між постачальником універсальних послуг та ДП «НАЕК «Енергоатом», а також не врахував суті наведеної норми та специфіки правовідносин, пов`язаних з виконання суб`єктами ринку електричної енергії спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії;

- об`єднана палата вважає наявними підстави для відступу від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 25.01.2024 у справі № 910/1294/23, від 22.10.2024 у справі № 910/13208/23, від 30.01.2025 у справі № 910/881/24, щодо можливості застосування відкладальної обставини згідно з підпунктом 2 пункту 8 Положення № 483 виключно у разі наявності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за результатами проведення електронних аукціонів;

- з урахуванням встановлених у цій справі обставин, а також що: 

1) процедура укладення двостороннього договору за результатами проведення електронного аукціону чи без його проведення жодним чином не впливає на порядок та умови виконання такого договору;
2) Міністерство енергетики України наказом «Про забезпечення продажу електричної енергії операторам систем розподілу та постачальникам універсальних послуг» № 114 від 13.03.2022 (із змінами) на ДП «НАЕК «Енергоатом» поклало обов`язок забезпечити на час дії воєнного стану постачання, продаж електричної енергії постачальникам універсальних послуг за двосторонніми договорами без проведення електронного аукціону;
3) електрична енергія, яка придбавалася за договором, укладеним між позивачем та ДП «НАЕК «Енергоатом», придбана відповідно до 5 Положення № 483 без проведення процедури електронного аукціону;
4) відповідно до підпункту 2 пункту 8 Положення № 483 своєчасність та повнота оплати гарантованим покупцем послуг постачальників універсальних послуг ставиться у залежність із своєчасністю та повнотою оплати постачальниками універсальних послуг електричної енергії, придбаною у ДП «НАЕК «Енергоатом» згідно з Положенням № 483, -

об`єднана палата дійшла висновку, що на час дії воєнного стану наявність заборгованості постачальника універсальних послуг перед ДП «НАЕК «Енергоатом», незалежно від того, придбана електрична енергія за результатами проведення електронних аукціонів чи без проведення аукціонів, є відкладальною обставиною у розумінні підпункту 2 пункту 8 Положення № 483 для здійснення розрахунків за укладеним між сторонами Договором;

- перевіряючи доводи відповідача в частині застосування підпункту 2 пункту 8 Положення № 483, суди першої та апеляційної інстанцій обмежилися з`ясуванням обставин щодо існування заборгованості позивача перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за електричну енергію, закуплену за результатами проведення електронних аукціонів. Натомість питання щодо наявності чи відсутності заборгованості позивача перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за електричну енергію, придбану без проведення електронного аукціону шляхом укладення додаткових угод до основного договору, суди попередніх інстанцій не перевірили.

8. Підстави висловлення окремої думки
8.1. Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії визначає Закон України «Про ринок електричної енергії», який регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії.

8.2. Згідно з пунктом 96 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасником ринку електричної енергії (далі - учасник ринку) є виробник, електропостачальник, трейдер, оператор системи передачі, оператор системи розподілу, оператор малої системи розподілу, оператор ринку, гарантований покупець, оператор установки зберігання енергії та споживач, які провадять свою діяльність на ринку електричної енергії в порядку, передбаченому цим Законом.

8.3. Пункт 16 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначає гарантованого покупця електричної енергії (далі - гарантований покупець) як суб`єкта господарювання, що відповідно до цього Закону зобов`язаний купувати електричну енергію у виробників, яким встановлено «зелений» тариф, об`єкти електроенергетики або черги будівництва (пускові комплекси) яких включені до балансуючої групи гарантованого покупця, та придбавати послугу із забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за механізмом ринкової премії (послуга за механізмом ринкової премії) у виробників, які уклали з ним договір про надання послуги із забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за механізмом ринкової премії (договір про надання послуги за механізмом ринкової премії), а також виконувати інші функції, визначені законодавством.

8.4. Постачальником універсальної послуги є визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який виконує зобов`язання щодо надання універсальної послуги - постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України (пункти 67, 93 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

8.5. Забезпечення загальносуспільних інтересів у процесу функціонування ринку електричної енергії, зокрема, врегульовано в положеннях Розділу ХІІІ згаданого Закону.

8.6. Згідно з частиною першою статті 62 Закону України «Про ринок електричної енергії» з метою забезпечення загального економічного інтересу в електроенергетичній галузі України, необхідного для задоволення інтересів громадян, суспільства і держави, та забезпечення сталого довгострокового розвитку електроенергетичної галузі і конкурентоспроможності національної економіки України на учасників ринку відповідно до цієї статті можуть бути покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії.

8.7. За змістом пункту 2 частини другої названої статті до спеціальних обов`язків, що покладаються на учасників ринку електричної енергії відповідно до цього Закону для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, належать, зокрема, виконання функцій постачальника універсальних послуг.

8.8. Відповідно до статті 62 Закону України «Про ринок електричної енергії» КМУ постановою від 05.06.2019 затвердив Положення № 483.

8.9 Пункт 4 Положення № 483 передбачає, що спеціальні обов`язки, зокрема, покладаються на таких учасників ринку електричної енергії, як: постачальники універсальних послуг; гарантований покупець.

8.10. Згідно з пунктом 5 Положення № 483 до спеціальних обов`язків учасників ринку, крім іншого, належить:

- надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів (далі - послуга постачальників універсальних послуг) за договорами про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг за примірною формою згідно з додатком 2 і відповідне прийняття та оплата послуг постачальників універсальних послуг гарантованим покупцем;

- надання гарантованим покупцем виробникам послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів (далі - послуга гарантованого покупця) за договорами про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів гарантованим покупцем за примірною формою згідно з додатком 4 і відповідне прийняття та оплата послуг гарантованого покупця виробниками;

- придбання постачальниками універсальних послуг, що діють в торговій зоні «об`єднаної енергосистеми України», за результатами проведення електронних аукціонів у акціонерного товариства «НАЕК «Енергоатом» стандартних продуктів BASE_М для постачання побутовим споживачам таких постачальників універсальних послуг в обсязі їх мінімального споживання електричної енергії в торговій зоні «об`єднаної енергосистеми України» за годину в аналогічному місяці попереднього року за ціною індекс РДН BASE в торговій зоні «об`єднаної енергосистеми України» («бази») за період М-3, де М - розрахунковий місяць.

8.11. Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 8 Положення № 483 гарантований покупець зобов`язаний: 

- укласти з виробниками договори 1 та з постачальниками універсальних послуг договори про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг (далі - договір 2); 

- оплачувати своєчасно та у повному обсязі постачальникам універсальних послуг вартість надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за умови відсутності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед акціонерним товариством «НАЕК «Енергоатом» за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 цього Положення.

8.12. Як унормовано в підпунктах 1, 3, 4, 6 пункту 9 Положення № 483 постачальники універсальних послуг зобов`язані:

- здійснювати купівлю електричної енергії на електронних аукціонах за двосторонніми договорами, на ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку електричної енергії в обсягах, що необхідні для постачання побутовим споживачам;

- укласти з гарантованим покупцем договір 2;

- своєчасно надавати гарантованому покупцю всі необхідні дані для розрахунку прогнозної та фактичної вартості послуги постачальників універсальних послуг та виконувати інші умови договору 2;

- здійснювати купівлю стандартних продуктів BASE_M в обсязі мінімального споживання електричної енергії побутовими споживачами відповідного постачальника універсальних послуг за годину в аналогічному місяці попереднього року відповідно до умов, визначених пунктом 5 цього Положення.

8.13. Відповідно до наказу Міністерства енергетики України «Про забезпечення продажу електричної енергії операторам систем розподілу та постачальникам універсальних послуг» № 114 від 13.03.2022 (зі змінами):

- на час дії воєнного стану і до останньої доби місяця (включно), наступного за місяцем, в якому воєнний стан припинено або скасовано учасники ринку електричної енергії, на яких згідно з Положенням № 483 покладені спеціальні обов`язки на ринку електричної енергії, зобов`язані забезпечити виконання вимог цього наказу та інших вимог Положення у частині, що не суперечать цьому наказу;

- ДП «НАЕК «Енергоатом» має забезпечити на визначений період постачання, продаж електричної енергії постачальникам універсальних послуг, у тому числі тим, територією ліцензованої діяльності яких до об`єднання торгових зон була територія торгової зони «Острів Бурштинський ТЕС», за двосторонніми договорами без проведення електронного аукціону.

8.14. Суди попередніх інстанцій встановили, що виконання спеціальних обов`язків в частині купівлі-продажу електричної енергії у визначений період, а саме з наступного розрахункового періоду (періоду постачання) після прийняття наказу та до поточного розрахункового періоду, між позивачем та ДП «НАЕК «Енергоатом» забезпечувалося шляхом укладення додаткових угод до основного договору без проведення процедури електронного аукціону. Відповідно, з березня 2022 року позивач не закуповував електричної енергії у ДП «НАЕК «Енергоатом» за результатами проведення електронних аукціонів, як передбачено в пункті 5 Положення № 483.

8.15. Скасовуючи судові рішення попередніх інстанцій про задоволення позову та направляючи справу на новий розгляд, об`єднана палата виходила, зокрема, з того, що процедура укладення двостороннього договору за результатами проведення електронного аукціону чи без його проведення жодним чином не впливає на порядок та умови виконання договору, зокрема й умови розрахунків за укладеною угодою; на час дії воєнного стану наявність заборгованості постачальника універсальних послуг перед ДП «НАЕК «Енергоатом», незалежно від того, придбана електрична енергія за результатами проведення електронних аукціонів чи без проведення аукціонів, є відкладальною обставиною у розумінні підпункту 2 пункту 8 Положення № 483 для здійснення розрахунків за укладеним між сторонами Договором.

8.16. Вважаємо цей висновок об`єднаної палати таким, що не узгоджується зі змістом підпункту 2 пункту 8 Положення № 483 (з урахуванням пункту 5 Положення), а також у цьому висновку об`єднана палата не врахувала функції суду, які полягають у здійсненні правосуддя та застосуванні норм права, а не у здійсненні нормотворчої діяльності.

8.17. Виходимо з того, що відповідно до положень частини першої статті 124 Конституції України суд виконує виключно функцію правосуддя і є органом судової влади, тому не має права перебирати на себе нормотворчі повноваження, виконання яких Конституція покладає на орган законодавчої влади, та на основі Конституції і законів України для реалізації своїх функцій виконавча влада приймає нормативні акти.

8.17.1.Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

8.17.2 Протилежний підхід, що дасть змогу суду не лише застосовувати та тлумачити норму права, а й створювати таку, ігноруватиме принцип поділу влади (частина першої статті 6 Конституції України) та суперечитиме, щонайменше, принципам правової визначеності, легітимних очікувань та належного урядування як базовим складовим верховенства права, а також порушуватиме систему стримувань і противаг (суд втручатиметься в компетенцію суб`єктів нормотворення та зможе ігнорувати їх волю). До близьких за змістом правових висновків Верховний Суд дійшов, зокрема, й у постанові від 16.10.2024 зі справи № 913/266/20.

8.17.3. У цьому аспекті вважаємо доречним звернутися до рішення Європейського суду з прав людини у справі "ТОВ "Укркава" проти України" (заява № 10233/20), з пункту 1 якого убачається, що ця справа стосувалася тлумачення Верховним Судом положення національного законодавства у спосіб, який, як стверджувалося, був непередбачуваним і суперечив принципу юридичної визначеності. Підприємство-заявник порушило це питання за пунктом 1 статті 6 Конвенції та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
Європейський суд з прав людини у справі постановив, що порушено пункт 1 статті 6 Конвенції, та в пунктах 48, 49 вказав таке:
"48. Суд не може виключати, що навіть у ситуації усталеної практики з відповідного питання вищий національний суд може правомірно змінити тлумачення, якщо це виправдано важливими міркуваннями та якщо воно застосоване з належним урахуванням його впливу на вже існуючі ситуації (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Вальверде Дігон проти Іспанії» (Valverde Digon v. Spain), заява № 22386/19, пункт 53, від 26 січня 2023 року). Основною причиною, наведеною Великою Палатою Верховного Суду, була різниця строків ініціювання цивільних проваджень згідно з відповідним цивільним законодавством та строків звернення за вчиненням виконавчого напису згідно із Законом України «Про нотаріат» і на цій підставі бажаність однакового підходу (див. пункт 12). Велика Палата Верховного Суду не згадала будь-які серйозні несприятливі наслідки, які виникли, незважаючи на існування різних строків протягом понад двох десятиліть, для обґрунтування такої радикальної зміни тлумачення, як оскаржуване у цій справі. Насправді її позиція не вбачається такою, яку одностайно або переважно підтримала більшість науковців у галузі права (див. пункти 11, 40 і 41). Верховний Суд також не розглянув наслідки свого нового тлумачення щодо існуючих ситуацій і, таким чином, юридичної визначеності.
49. Підсумовуючи, у цій справі Велика Палата Верховного Суду по-новому розтлумачила чіткий і однозначний однорічний строк, встановлений Верховною Радою України для вчинення виконавчих написів нотаріусами на документі, якщо сторонами провадження були юридичні особи, у спосіб, що суперечив самому положенню, і зробила це без будь-якої вагомої причини та без урахування впливу зміни тлумачення на юридичну визначеність. Наведених міркувань достатньо для висновку Суду, що нове тлумачення однозначних положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» зробило результат провадження непередбачуваним і суперечило принципу юридичної визначеності."
8.18. Отже, відступаючи від висновку щодо застосування норми права, об`єднана палата може шляхом буквального, звужувального чи розширювального тлумачення відповідної норми або повністю відмовитися від її висновку на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши належні способи тлумачення юридичних норм. Проте об`єднана палата не наділена повноваженнями створювати норму права (здійснювати нормотворчу діяльність), підміняючи собою суб`єктів нормотворення.

8.19. Вважаємо, що суди попередніх інстанцій у застосуванні пункту 5 Положення № 483 правильно встановили безпосередній зміст цієї норми та, відповідно, в межах своєї компетенції здійснили її буквальне тлумачення та застосування. Вказана норма носить визначений, недвозначний характер і її не можливо тлумачити без урахування її дійсного змісту (ширше, ніж буквальний текст), оскільки це може призвести до безпідставного та довільного пристосування норми права до поточних фактичних правовідносин та відходу від її дійсного змісту.

8.20. Положення наказу Міністерства енергетики України «Про забезпечення продажу електричної енергії операторам систем розподілу та постачальникам універсальних послуг» № 114 від 13.03.2022 (із змінами) не можна розглядати як такий, що сам собою скасовує, змінює чи відміняє дію норм Положення № 483 (в редакції постанови КМУ від 11.08.2021 № 859), враховуючи ієрархію правових актів між собою, зокрема, за суб`єктами нормотворення.

8.21. Водночас КМУ змін до цієї норми Положення не вносив.

8.22. Механізм (умова), передбачений у підпункті 2 пункту 8 Положення № 483 (з урахуванням змісту пункту 5 Положення), підлягає застосуванню у разі наявності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за результатами проведення електронних аукціонів, наявність якої суди попередніх інстанцій не встановили, а відповідач не довів.

8.23. Отже, у зв`язку з недоведеністю існування заборгованості позивача перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 Положення № 483 (за результатами проведення електронних аукціонів) у спірний період, відповідач зобов`язаний був своєчасно (у строк, визначений Договором) та у повному обсязі оплатити постачальнику універсальних послуг вартість наданих гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів. 

8.24. Окремо вважаю за необхідне зазначити, що у постанові об`єднаної палати від 06.02.2026 у цій справі механізм (умова), передбачений у підпункті 2 пункту 8 Положення № 483, визначений як «відкладальна обставина».

8.25. Вважаємо це визначення помилковим та таким, що не враховує змісту, який законодавець вкладав у поняття «відкладальна обставина».
8.25.1. Відповідно до частини першої та третьої статті 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.
8.25.2. Тлумачення частини першої та третьої статті 212 ЦК України дозволяє зробити висновок, що в самому тексті закону з метою характеристики сутності умови в правочині вжито термін «обставина», а не «подія», що дозволяє вважати, що законодавець не обмежує коло умов виключно подіями. Тому допустимим є вчинення умовних правочинів, в яких умовою є дія / дії та/або волевиявлення сторін правочину і третіх осіб. Це слідує також із загальноцивілістичного принципу свободи договору - якщо сторони бажають домовитися саме про таку умову в правочині, то немає жодних підстав їх в цьому обмежувати. Звісно, за винятком загальних обмежень свободи договору як такої. Для сторони, яка недобросовісно перешкоджає настанню обставини, передбачено правовий наслідок у вигляді настання обставини (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 серпня 2019 року у справі № 496/1561/16-ц (провадження № 61-10850св19)).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 754/4475/19 (провадження № 61-5491св21) зазначено: 
«У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). З аналізу зазначеної норми можна зробити висновок, що відкладальна обставина, це така обставина, щодо якої невідомо, настане вона чи ні. Тобто сторони на момент укладення правочину, щодо якого правові наслідки пов`язуються з настанням певної обставини, усвідомлюють можливість ненастання такої обставини. Водночас згідно з абзацом другим частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. За змістом цієї норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, відповідна подія має неминуче настати. Тлумачення змісту договору не може бути таким, що призводитиме до неможливості виконання договірного зобов`язання взагалі і ніколи. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 740/2904/17 (провадження № 61-15352св20).
8.25.3. Відкладальна обставина повинна мати вірогідний характер, однак сторонам завчасно невідомо, чи матиме місце така обставина. Укладаючи правочин з відкладальною обставиною, його сторони пов`язують виникнення прав і обов`язків за таким правочином з певною обставиною, щодо появи якої в майбутньому у сторін існує лише відповідна вірогідність. Відкладальна обставина може полягати у діях як однієї із сторін договору, так і третьої особи, яка нею не є, але у будь-якому разі повинна обумовлювати настання (зміну) відповідних прав і відповідних обов`язків обох сторін договору, а не лише однієї з них, та у момент укладання договору стосовно такої обставини має бути невідомо, настане вона чи ні. Отже, на відміну від строку, яким є визначений проміжок часу до відомого моменту або події, яка неминуче має настати, відкладальна обставина має характер такої обставини, що може і не настати.
8.26. Відкладальна обставина у контексті Цивільного кодексу України (стаття 212 ЦК України) розглядається як визначення особами, які вчиняють правочин, певних обставин, що впливають на настання / зміну прав та обов`язків, щодо яких невідомо, настануть вони чи ні.

8.27. Отже, передбачений у підпункті 2 пункту 8 Положення № 483 механізм (умова) не може бути визначений як «відкладальна обставина», оскільки такий механізм не погоджувався у Договорі його сторонами, а визначений суб`єктом нормотворення у нормі права, та не відповідає їі сутті.

8.28. Також вважаємо за необхідне акцентувати увагу на тому, що у постанові від 06.02.2026 об`єднана палата дійшла висновку про наявність підстав для відступу від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 25.01.2024 у справі № 910/1294/23, від 22.10.2024 у справі № 910/13208/23, від 30.01.2025 у справі № 910/881/24 щодо можливості застосування відкладальної обставини згідно з підпунктом 2 пункту 8 Положення № 483 виключно у разі наявності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за результатами проведення електронних аукціонів.

8.29. Як неодноразово та послідовно зазначав Верховний Суд, правовий висновок - це відповідне тлумачення конкретної норми права щодо її застосування, сформований Верховним Судом з метою правильного та справедливого вирішення спору.

8.30. Не погоджуємося в цілому з наявністю підстав для відступу від наведеного висновку щодо застосування підпункту 2 пункту 8 Положення № 483 у подібних правовідносинах з мотивів, наведених у цій окремій думці, і водночас зазначаємо про те, що відповідний правовий висновок викладений (сформульований) виключно у постанові Верховного Суду від 25.01.2024 у справі № 910/1294/23. Що ж стосується постанов Верховного Суду від 22.10.2024 у справі № 910/13208/23 та від 30.01.2025 у справі № 910/881/24, про які зазначає об`єднана палата у постанові, то в останніх (постановах) суд касаційної інстанції розглядав питання щодо наявності / відсутності підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.01.2024 у справі № 910/1294/23, правовий висновок щодо застосування (тлумачення) підпункту 2 пункту 8 Положення № 483 у цих постановах не формулювався. 

8.31. Визначальним для відступу від правового висновку, викладеного у постанові Верховним Судом, є насамперед саме наявність висновку щодо застосування (тлумачення) норми права в постанові (постановах) Верховного Суду в подібних правовідносинах.

8.32. Проте у постановах від 22.10.2024 у справі № 910/13208/23 та від 30.01.2025 у справі № 910/881/24 Верховний Суд висновку щодо застосування підпункту 2 пункту 8 Положення № 483 не формулював.

8.33. Акцентуємо увагу на тому, що принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) і стабільності. Єдність однакового застосування закону забезпечує правову визначеність та втілюється шляхом однакового застосування судом того самого закону в подібних справах. 
8.33.1. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що необхідність відступу від висновку щодо застосування норми (норм) права виникає з певних визначених об`єктивних причин, які повинні бути чітко окреслені та аргументовані. До того ж відступ від правової позиції повинен мати тільки вагомі підстави, реальне підґрунтя, суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих неузгодженостей (помилок), що мають фундаментальне значення для судової системи.
8.33.2. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя є незалежним та керується верховенством права, здійснюючи правосуддя (стаття 129 Конституції України).
8.33.3. У пункті 4 частини четвертої статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що єдність системи судоустрою забезпечується єдністю судової практики.
8.33.4. Відповідно до частин першої, четвертої статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
8.33.5. Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) про якість судових рішень зазначала, що судові рішення мають бути вмотивованими. Мотиви ухвалення рішення повинні бути узгодженими, зрозумілими, недвозначними й несуперечливими. Вони повинні давати можливість читачеві простежити логіку мотивації, яка привела суддю до ухвалення рішення. Умотивованість повинна засвідчувати дотримання суддею принципів, сформульованих Європейським судом з прав людини (а саме повага до права на захист та на справедливий суд). У країнах загального права рішення вищих судів, які врегульовують певне правове питання, є прецедентами і мають обов`язковий характер при врегулюванні ідентичних спорів у майбутньому. У країнах континентального права судові рішення вищих судів не мають подібних наслідків, але можуть бути значущими орієнтирами для інших суддів, які стикаються з розглядом подібних справ чи питань, а також справ, у яких ідеться про важливі соціальні або правові питання. Тому виклад мотивів після детального аналізу релевантних питань права слід готувати з особливою ретельністю, щоб він відповідав очікуванням сторін та суспільства. У багатьох випадках аналіз питань права вимагає тлумачення юридичних норм. Визнаючи повноваження судді тлумачити право, слід пам`ятати також і про обов`язок судді сприяти правовій визначеності. Адже правова визначеність гарантує передбачуваність змісту та застосування юридичних норм, сприяючи тим самим забезпеченню високої якості функціонування судової системи. Судді повинні послідовно застосовувати закон. Однак коли суд вирішує відійти від попередньої практики, на це слід чітко вказувати в рішенні (пункти 34, 36, 37, 45 - 47, 49).
8.33.6.У пункті 70 рішення від 18 січня 2001 року у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» (Chapman v. the United Kingdom), заява № 27238/95, наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він (ЄСПЛ) не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.
8.33.7. У пунктах 37, 39, 40 остаточного рішення від 07 листопада 2011 року у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05) ЄСПЛ вказав: «Національні суди неоднаково тлумачили положення законодавства щодо сфери застосування звільнення від сплати ПДВ. Зокрема, 15 січня 2003 року Верховний Суд України ухвалив постанову, якою слід було керуватись, що допускала застосування звільнення від сплати ПДВ до операцій з імпорту, які проводились платником єдиного (уніфікованого) податку. У подальшому, 23 грудня 2003 року, Верховний Суд України застосував протилежний підхід, встановивши, що звільнення від сплати ПДВ не може застосовуватися до операцій з імпорту, що проводились такими платниками податку…. Суд визнає, що, дійсно, можуть існувати переконливі причини для перегляду тлумачення законодавства, яким слід керуватись. Сам Суд, застосовуючи динамічний та еволюційний підходи в тлумаченні Конвенції, у разі необхідності може відходити від своїх попередніх тлумачень, тим самим забезпечуючи ефективність та актуальність Конвенції. Проте Суд не вбачає жодного виправдання для зміни юридичного тлумачення, з якою зіткнувся заявник. Насправді, Верховний Суд України не навів жодних аргументів, щоб пояснити відповідну зміну тлумачення. Така відсутність прозорості мала обов`язково вплинути на довіру суспільства та віру в закон. З огляду на обставини цієї справи Суд вважає, що спосіб, у який національні суди тлумачили відповідні положення законодавства, негативно вплинув на їхню передбачуваність».
8.33.8. Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення ЄСПЛ від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви міста Люпені проти Румунії» (Lupeni greek catholic parish and others v. Romania), заява № 76943/11).
8.33.9. Єдність судової практики відіграє надважливу роль у забезпеченні однакового правозастосування в судочинстві, що сприяє правовій визначеності та передбачуваності стосовно вирішення спірних ситуацій для учасників справи.
8.33.10. За загальним підходом об`єднана палата може відступати від висновків колегій суддів КГС, судової палати КГС та власних задля гарантування юридичної визначеності. Вона може повністю відмовитися від певного висновку на користь іншого або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин у певній сфері або їх правового регулювання.

8.35. Отже, необхідність відступу від правових позицій Верховного Суду повинна мати тільки важливі підстави, реальне підґрунтя, суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих суперечностей (помилок), що мають фундаментальне значення для правозастосування. 
Об`єднана палата не обґрунтувала, в чому саме полягає необхідність відступу від правового висновку, зробленого у постанові Верховного Суду від 25.01.2024 у справі № 910/1294/23. На наше переконання, під час розгляду цієї справи в об`єднаної палати не було вагомих підстав для відступу від правової позиції та формування протилежного.

Окрему думку викладено у порядку статті 34 ГПК України.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя Ю. Чумак