ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року
м. Київ
Справа № 607/12186/22
Провадження № 51-458 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника (відеоконференція) ОСОБА_6 , 
засудженого (відеоконференція) ОСОБА_7 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 квітня 2024 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022211040001221 за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Тернополя, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 раніше судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області вироком від 19 квітня 2024 року визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, і призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі положень ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднав невідбуте покарання за вироком Зборівського районного суду Тернопільської області від 13 березня 2020 року та призначив остаточне покарання у виді 3 років й 1 місяця позбавлення волі.
Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 13 листопада 2024 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.
Верховний Суд постановою від 04 червня 2025 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнив частково, ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 скасував та призначив новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 10 вересня 2025 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.
Згідно з вироком  ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання бойових припасів, у червні 2022 року придбав корпус оборонної осколкової гранати Ф-1 та запал УЗРГМ-2, що в сукупності є бойовим припасом, які зберігав за місцем свого фактичного проживання, не маючи передбаченого законом дозволу.
15.06.2022 у період часу із 07:21 по 10:19 під час проведення обшуку в будинку АДРЕСА_2 у ОСОБА_7 виявлено та вилучено корпус оборонної осколкової гранати Ф-1 та запал УЗРГМ-2, що в сукупності є бойовим припасом. Таким чином, ОСОБА_7 , діючи з єдиним прямим умислом, не маючи дозволу, придбав та зберігав бойовий припас.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржувані судові рішення і закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що обшук, під час якого було виявлено корпус гранати та запал, проведено у приміщенні, на обшук якого не було надано дозволу слідчим суддею відповідно до резолютивної ухвали слідчого судді, оскільки дозвіл було надано на обшук одноповерхового приміщення гаража з котельною, а обшук проведено у житловій кімнаті на другому поверсі, тому протокол обшуку та всі похідні від нього докази необхідно визнати недопустимими.
Крім цього, захист вказує, що слід папілярного візерунку відбитка пальця було виявлено не на предметі, віднайденому під час обшуку, а на поверхні поліетиленового пакету, в якому предмет було упаковано, як це зазначено у протоколі огляду від 16.06.2022, а показання спеціаліста не можуть спростувати відомості, відображені у протоколі.
Також захисник вказує, що на дослідження експерту було надано дактилокарту на особу ОСОБА_7 , однак зразки папілярних візерунків рук у обвинуваченого не відбирались, і прокурором не надано документів про законність відібрання таких зразків, а сама дактилокарта не досліджувалась судами і не відкривалась стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України.
Крім цього, захисник вважає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні направлено до суду після закінчення строку досудового розслідування. 
Зокрема 30.06.2022 ОСОБА_7 повідомлено про підозру. 23.08.2022 слідчим повідомлено підозрюваному та його захиснику про завершення досудового розслідування й надання доступу до матеріалів досудового розслідування. 31.08.2022 ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 повністю ознайомились з матеріалами досудового розслідування, а обвинувальний акт направлено до суду лише 12.09.2022.
Крім цього, захисник зазначає, що допитані під час нового апеляційного розгляду свідки, які були понятими під час огляду предмету, повідомили суд, що не пам`ятають, що було в пакеті, на скількох аркушах був документ, який вони підписували. Перед підписанням вони протокол детально не читали. Тобто захист вважає, що свідки не підтвердили факту огляду вилученого предмету та виявлення на ньому папілярних візерунків пальців рук, і що ці візерунки були вилучені саме з корпусу гранати.
Також захисник припускає можливість фальсифікації доказів, зокрема протоколу огляду предмету й даних про виявлення на корпусі гранати папілярних візерунків, оскільки один з трьох аркушів документу не підписаний понятими й такий огляд не провели одразу під час виявлення гранати, а провели на наступний день без відеофіксації.
Враховуючи викладене, захисник вважає, що наданими стороною обвинувачення доказами винуватість ОСОБА_7 не доведена поза розумним сумнівом.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений та захисник підтримали касаційну скаргу. 
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника.
Мотиви Суду
За змістом статей 433, 438 КПК України суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Крім цього, касаційний суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню в провадженні. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення в цілому. 
Тому колегія суддів касаційного суду відхиляє доводи касаційної скарги захисника щодо неправильної, на його думку, оцінки судами досліджених доказів за відсутності або безпідставності конкретних доводів щодо неналежності, недопустимості чи недостовірності окремих досліджених судом доказів.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, крім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Перевіривши кримінальне провадження в касаційному порядку, колегія суддів вбачає, що вказаних вимог закону суди дотрималися.
Зі змісту касаційної скарги захисника вбачається, що її доводи здебільшого є ідентичними тим, що були предметом перевірки касаційного суду під час попереднього касаційного розгляду.
Зокрема, ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2022 року було надано дозвіл на проведення обшуку у гаражі з котельною і прибудовою, загальною площею 462, 1 кв. м, по АДРЕСА_2 , 1/5 частина яких зареєстрована за ОСОБА_7 (т. 1 а. с. 87-89). 
Зі змісту цієї ухвали не вбачається даних про те, на обшук яких конкретно кімнат чи частин приміщення надано дозвіл, однак чітко вказано про дозвіл на проведення обшуку приміщень, 1/5 частина яких зареєстрована за ОСОБА_7 . 
Також з ухвали слідчого судді не вбачається даних про поверховість будівлі, на обшук якої надано дозвіл та конкретний поверх, де дозволено проведення обшуку. З урахуванням викладеного, слідчий в присутності сільського голови та понятих встановив, які саме приміщення належать ОСОБА_7 , й саме там провів обшук, під час якого було знайдено і вилучено гранату та запал до неї. 
В ході проведення обшуку після виявлення вказаних гранати та запалу на місце проведення обшуку прибув сам ОСОБА_7 , що не заперечує й сторона захисту. ОСОБА_7 було вручено ухвалу слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку, з якою він ознайомився й без зауважень підписав протокол обшуку від 15 червня 2022 року (т. 1 а. с. 90-100).
За таких обставин колегія суддів Верховного Суду не погоджується зі стороною захисту, що вказаний обшук було проведено без дозволу слідчого судді на проникнення до відповідного приміщення.
Також суд обґрунтовано не погодився з доводами сторони захисту про порушення при відібранні у ОСОБА_7 зразків папілярних візерунків рук. Суд вказав, що у матеріалах кримінального провадження наявна заява ОСОБА_7 від 15.06.2022 про відмову надавати відбитки папілярних візерунків пальців рук та долоней (т. 1 а. с. 124). 
На запит слідчого Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП в Тернопільській області було надало оригінал дактилокарти на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Саме ця дактилокарта та вилучені в ході огляду предметів сліди папілярних візерунків були надані експерту для проведення судової дактилоскопічної експертизи. Таким чином, у ОСОБА_7 не відбирались зразки для проведення експертизи, а було надано раніше заповнену дактилокарту як окремий документ, що не суперечить вимогам КПК України.
Посилання у касаційній скарзі на те, що вказана дактилокарта не була відкрита стороні захисту в порядку положень ст. 290 КПК України спростовуються матеріалами кримінального провадження.
У матеріалах провадження наявні протоколи про надання доступу до додаткових матеріалів кримінального провадження від 12.09.2022, відповідно до яких захисникам ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та підозрюваному ОСОБА_7 було пред`явлено оригінал дактилокарти на ім`я ОСОБА_7 , однак захисники і підозрюваний відмовились від підписання протоколу, що зафіксовано на відео (т. 1 а. с. 207-214).
Крім цього, вказана дактилокарта не є окремим доказом у кримінальному провадженні, оскільки не містить в собі фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню. Доказом є висновок судової дактилоскопічної експертизи від 29.06.2022 № СЕ-19/120-22/6114-Д, який досліджувався судом і на який суд посилається у вироку (т. 1 а. с. 132-138).
Не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження й доводи захисника про надходження обвинувального акта щодо ОСОБА_7 до суду після закінчення строку досудового розслідування.
За змістом п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Відповідно до ч. 5 ст. 219 КПК України строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею, крім дня прийняття відповідної постанови та дня повідомлення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що 30.06.2022 ОСОБА_7 повідомлено про підозру (т. 1 а. с. 7). Таким чином, останнім днем двомісячного строку досудового розслідування кримінального провадження було 31.08.2022.
23.08.2022 слідчим було повідомлено підозрюваному ОСОБА_7 та його захиснику ОСОБА_8 про завершення досудового розслідування й надання доступу до матеріалів досудового розслідування (т. 1 а. с. 215-216). З наступного дня перебіг строку досудового розслідування зупинився, й у сторони обвинувачення ще залишалось 8 днів цього строку.
25.08.2022 в період виконання вимог ст. 290 КПК України щодо ознайомлення сторони захисту з матеріалами досудового розслідування слідчий отримав повідомлення захисника ОСОБА_6 про те, що 21.08.2022 з ним укладено договір про надання правової допомоги ОСОБА_7 , і з моменту отримання цього повідомлення слідчим він приступає до виконання своїх обов`язків захисника (т. 2 а. с. 45-46).
Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 24 жовтня 2022 року (справа № 216/4805/20, провадження № 51-4684 кмо 21) сформульовано висновок про те, що відповідно до положень ч. 5 ст. 219 КПК (в редакції Закону України № 2201-IX від 14.04.2022 року) не включається у строк досудового розслідування строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, який обраховується з наступного дня після направлення або безпосереднього вручення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування із зазначенням дати, часу та місця ознайомлення із матеріалами розслідування, до моменту закінчення ознайомлення вказаних осіб з матеріалами досудового розслідування.
Таким чином, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 лише ознайомлення підозрюваного й усіх захисників з матеріалами досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України є підставою для відновлення перебігу строку досудового розслідування.
З наявних в матеріалах провадження протоколів про надання доступу до матеріалів кримінального провадження вбачається, що 31.08.2022 підозрюваний ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 ознайомились з матеріалами досудового розслідування, а 09.09.2022 з цими матеріалами ознайомився й захисник ОСОБА_6 (т. 1 а. с. 197-207).
Таким чином, саме після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України захисника ОСОБА_6 відновився перебіг строку досудового розслідування, і 12.09.2022, тобто в межах строку досудового розслідування, обвинувальний акт було направлено до суду.
Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що його окремо не було повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, тому після ознайомлення з матеріалами досудового розслідування ОСОБА_7 та захисником ОСОБА_8 перебіг строку досудового розслідування відновився, не ґрунтуються на положеннях КПК України і суперечать вказаному вище висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
При цьому КПК України не передбачає окремого повідомлення про завершення досудового розслідування захисника, який набув повноважень захисника у кримінальному провадженні після повідомлення підозрюваному та іншому захиснику про завершення досудового розслідування й надання доступу до матеріалів досудового розслідування, як підставу для зупинення перебігу строку досудового розслідування, оскільки такий строк є зупинений з моменту виконання слідчим вимог ч. 1 ст. 290 КПК України щодо повідомлення підозрюваного та захисника, які мали відповідний статус на момент завершення досудового розслідування й надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Крім цього, скасовуючи ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 13 листопада2024 року, Верховний Суд погодився з доводами касаційної скарги сторони захисту про те, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводів скарги про допущені порушення під час вилучення папілярних візерунків пальців рук. Зокрема про те, що за змістом протоколу огляду, їх було вилучено не з предметів, які були об`єктами огляду (гранати і запалу), а з самих пакетів, в які вони були упаковані слідчим при вилученні під час обшуку.
Зокрема Верховний Суд вказав, що ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не допитували понятих щодо обставин проведення зазначеної слідчої дії, зокрема про те, де саме були виявлені папілярні візерунки, визнавши можливим обмежитись допитом спеціаліста, який є працівником поліції, та вирішивши, що його пояснень достатньо для спростування інформації, зазначеної у протоколі огляду.
На виконання вказівки Верховного Суду під час нового апеляційного розгляду судом було допитано свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були понятими під час проведення огляду предметів.
Згідно з ухвалою апеляційного суду свідки в судовому засіданні апеляційного суду повідомили, що у зв`язку із значним проміжком часу, що минув, вони детально не пам`ятають обставин слідчої дії, зокрема які конкретно предмети оглядались та що відбувалось під час їх огляду.
При цьому свідки підтвердили, що 16 червня 2022 року брали участь як поняті у проведенні слідчої дії. Вони вказали, що були запрошені працівниками поліції і добровільно взяли участь в цій слідчій дії, в ході якої оглядались якісь предмети, що були в пакетах, а після завершення огляду були складені відповідні документи, які вони підписали.
Також судом було повторно допитано спеціаліста ОСОБА_11 , який підтвердив, що він як спеціаліст-криміналіст проводив фіксування папілярних візерунків пальців рук, і вони були виявлені ним не на упакуваннях, як про це помилково зазначив слідчий у протоколі, а саме на предметах огляду - корпусі гранати і запалі до неї.
Також спеціаліст ОСОБА_11 в судовому засіданні вказав, що у додатку до протоколу огляду від 16 червня 2022 року міститься зображення лицевої сторони аркуша паперу з відрізками липкої стрічки і на якому у графі "Сліди папілярних візерунків вилучені" ним власноручно зазначено "із зовнішньої поверхні корпусу гранати Ф-1 із маркуванням 1075180Т" та "із поверхні запалу типу УЗРГМ-2 маркування 106-80583", оскільки саме ці предмети оглядалися (т. 1 а. с. 134). Також на вказаному листі містяться підписи слідчого, спеціаліста та двох понятих.
З огляду на це апеляційний суд, виконавши вказівки Верховного Суду щодо необхідності допиту свідків, які були понятими під час огляду предметів, повторно допитавши спеціаліста ОСОБА_11 , оцінивши надані докази, дійшов обґрунтованого висновку, що вилучення папілярних візерунків відбулося саме з гранати і запалу.
Посилання захисника про те, що допитані свідки категорично не підтвердили факт виявлення та вилучення папілярних візерунків саме з корпусу гранати є слушними, однак вони вказали, що така слідча дія як огляд предмету проводилася, вони брали у ній участь, а факт виявлення папілярних візерунків саме на корпусі гранати і запалі до неї підтверджується сукупністю інших доказів, зокрема показаннями спеціаліста і даними, які зафіксовані у додатках до протоколу огляду від 16 червня 2022 року.
Крім цього, захисником не надано доказів на підтвердження його припущення про можливу фальсифікацію доказів 
Апеляційний суд, переглянувши вирок суду першої інстанції, ретельно перевірив зазначені в ній аргументи, проаналізував їх, дав на них переконливі відповіді. 
Верховний Суд вважає, що перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до правил кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає приписам статей 370, 419 КПК України.
Таким чином, неправильного застосування положень закону про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законні, обґрунтовані та справедливі рішення, у матеріалах провадження під час касаційного розгляду в межах, визначених ст. 433 КПК України, не встановлено.
Тому, керуючись положеннями статей 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 квітня 2024 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3