УХВАЛА

25 лютого 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/18051/16 (910/17618/23) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С.В., Картере В.І.,

за участю секретаря судового засідання Сулім А. В.,

за участю представників: 
від прокуратури - Одуденко А.В., 

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва в особі ліквідатора арбітражного керуючого Стоян М.М.
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025
та рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2025
у справі №910/18051/16 (910/17618/23)
за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарств Дніпровського району м.Києва
до Київської міської ради,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 
1.Виконавчий орган Київської міської ради - Київська міська державна адміністрація в особі Департаменту комунальної власності м.Києва,
2.Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація,
за участю Київської міської прокуратури
про визнання права повного господарського відання на нерухоме майно
в межах справи №910/18051/16
за заявою Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва 
про банкрутство.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/18051/16 про банкрутство Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (далі - КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва", Комунальне підприємство, боржник) на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою Господарського суду міста Києва від 05.02.2018.

Комунальне підприємство (позивач) звернулося з позовом до Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача виконавчий орган Київської міської ради - Київська міська державна адміністрація в особі Департаменту комунальної власності м. Києва та Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, про визнання права повного господарського відання на нерухоме майно, а саме: нерухоме майно площею 1 228,15 кв.м на вул. Каховська, 73 (автогосподарство); нерухоме майно площею 234,0 кв.м на вул. Райдужна, 23; нерухоме майно площею 443,85 кв.м на вул. Челябінська, 9-Г; нерухоме майно площею 37,7 кв.м на вул. С. Стальського, 24-Б; нерухоме майно площею 27,5 кв.м на вул. Стальського, 24-В; нерухоме майно площею 951,7 кв.м на вул. Березняківська, 28 (далі - нерухоме майно).

Позивач зазначав, що належність вказаного нерухомого майна на праві повного господарського відання, підтверджується Інформаційною довідкою із Державного реєстру нерухомого майна та розпорядженням Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації від 01.07.2011 № 286 "Про закріплення майна, переданого до сфери управління Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації по житловому господарству". З метою включення вказаного нерухомого майна до складу ліквідаційної маси та в подальшому вжиття заходів щодо його реалізації ліквідатор звертався із запитами до Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації, Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації із проханням підтвердити, що вказане нерухоме майно належить на праві повного господарського відання КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м.Києва. Однак лист Київської міської державної адміністрації за своїм змістом заперечує факт приналежності зазначеного нерухомого майна КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м.Києва на праві повного господарського відання та права розпорядження ним у складі ліквідаційної маси з метою виконання завдань процедури банкрутства.

Встановлені судами обставини справи 

КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м.Києва створене рішенням Дніпровської районної у м.Києві ради від 01.10.2011 №17 на базі комунального майна. 

Відповідно до Статуту позивача, затвердженого розпорядженням Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації від 05.12.2013 № 714, зі змінами внесеними розпорядженням від 31.01.2018 № 68, підприємство засноване на комунальній власності територіальної громади міста Києва з метою реалізації планів та доручень власника та його уповноважених органів з питань організації та задоволення потреб споживачів в отриманні житлово-комунальних, ремонтно-побутових, виробничих та інших послуг. Його засновником та власником є територіальна громада, від імені якої виступають Київська міська рада та уповноважені нею органи (п.п.1.4, 3.1 Статуту).

Згідно з п.п. 6.2, 6.3. Статуту майно підприємства належить до комунальної власності територіальної громади міста та закріплюється за ним на праві господарського відання. Підприємство користується цим майном без права його відчуження. На це майно не може бути звернено стягнення на вимогу кредиторів підприємства. 

Також, розпорядженням Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації від 01.07.2011р. №286, зі змінами, внесеними розпорядженням від 29.10.2018 №592, було закріплено за позивачем житлові будинки, нежитлові будинки, інші основні засоби та об`єкти зовнішнього благоустрою, що є комунальною інфраструктурою, згідно з переліком. 

Згідно з додатком № 1 до вказаного розпорядження - Переліку підприємств, організацій та установ, майно яких віднесено до сфери управління Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації та закріплюється за КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м.Києва, за вказаним комунальним підприємством закріплено: окремо розташовану нежитлову будівлю площею 2011, 2 кв.м. по вул. Челябінській (Пантелеймона Куліша), 9Г у місті Києві (п. 49 розділу 1.1.Б додатку); окремо розташований нежитловий будинок площею 1 580, 1 кв.м. по вул. Райдужній, 23 у місті Києві (п. 84 розділу 1.1.Б додатку); окремо розташовану нежитлову будівлю площею 2 694, 63 кв.м по вул. Березняківській, 28 у місті Києві (п. 240 розділу 1.1.Б додатку). 

Нерухоме майно по вул. Стальського, 24-В, 24-Б та по вул. Каховській, 73 у місті Києві згідно з вказаним переліком на праві господарського відання за позивачем не закріплювалось. 

Інших доказів прийняття уповноваженим органом рішення щодо закріплення вказаних об`єктів нерухомості на праві господарського відання за позивачем до матеріалів справи не долучено. Такі докази в матеріалах справи відсутні.

У подальшому, рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 №270/270 "Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва" створено, зокрема, Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва" та зобов`язано КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м.Києва передати новоутвореному комунальному підприємству житловий фонд, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста та перебуває на його балансі станом на 01.08.2014р. (п.п. 10, 12 рішення). 

Також, п.п. 28.1, 28.3 рішення № 270/270 від 09.10.2014 районні в місті Києві державні адміністрації зобов`язано в чотиримісячний строк забезпечити складення переліків об`єктів, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва та згідно з п.п.3, 6, 9, 12, 14, 16, 19, 22, 24, 26 цього рішення передати новоствореним комунальним підприємствам, та закріпити вказане майно на праві господарського відання за цими комунальними підприємствами.

Вказане рішення № 270/270 від 09.10.2014 є чинним та в судовому порядку позивачем не оскаржувалось.

У подальшому, Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією 06.12.2018 було прийнято розпорядження № 700 "Про закріплення майна переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації", яким конкретизовано перелік майна, яке закріплено на праві господарського відання майно за КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва". До вказаного переліку увійшли, зокрема шість об`єктів нерухомого майна, які є предметом спору у даній справі. 

У зв`язку з тим, що розпорядження було прийнято після порушення провадження у справі № 910/18051/16 про банкрутство КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м.Києва, постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2019, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 910/18051/16, було задоволено позов КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, в особі ліквідатора арбітражного керуючого Капелюшного І.В., визнано недійсним розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації № 700 від 06.12.2018 "Про закріплення майна, переданого до сфери управління Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації". 

Посилаючись на вказані судові рішення, позивач звернувся з позовом про визнання права повного господарського відання на нерухоме майно у цій справі.

Судові рішення у справі та мотиви їх прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.07.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025, відмовлено в задоволенні позову КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва" про визнання права господарського відання на нерухоме майно.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що приймаючи рішення від 09.10.2014 № 270/270 "Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва", яким зобов`язано позивача передати КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва" нерухоме та рухоме майно, що належить до комунальної власності територіальної громади міста та перебуває на його балансі, Київська міська рада реалізувала своє виключне та безумовне право щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності та передала спірне нерухоме майно в межах своїх повноважень від одного суб`єкта (позивача) іншому - новоутвореному комунальному підприємству. Відтак, підстави вважати, що комунальне нерухоме майно на даний час продовжує залишатись закріпленим на праві повного господарського відання за позивачем, відсутні.

При цьому, суди наголосили, що визнання недійсним в судовому порядку розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.12.2018 № 700, яким фактично конкретизовано перелік майна, яке закріплювалось за КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва", не має правового значення та не впливає на чинність вказаного рішення та правомочності органу місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад володіти, користуватися та розпоряджатися об`єктами права комунальної власності.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва в особі ліквідатора арбітражного керуючого Стоян М.М. подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В якості підстави касаційного оскарження зазначає обставини, визначені пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України. 

На переконання скаржника, судові рішення у даній справі ухвалено з застосуванням норм матеріального права, а саме частини восьмої статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", частини другої статті 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", без врахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 26.05.2020 у справі № 910/18051/16.

За доводами скаржника, суди не врахували, що відносно банкрута діє спеціальний закон - Кодекс України з процедур банкрутства, що має пріоритет над загальними актами законодавства, яким є Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні", тому неправильно застосували норми матеріального права - частину восьму статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пункт 20 статті 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", не надавши пріоритету застосуванню частини першої - третьої статті 62 Кодексу України з процедур банкрутства.

Скаржник також стверджує про порушення судами норми процесуального права - частини першої статті 316 ГПК України, зазначаючи, що суди керувалися правовою позицією, яка була спростована судом касаційної інстанції при розгляді тотожного спору у постанові Верховного Суду України від 26.06.2020 у цій же справі №910/18051/16, висновки якої не були враховані попередніми судами.

Доводи інших учасників справи

Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у поданому відзиві заперечує проти доводів касаційної скарги, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 - без змін. 

Вказує, що в касаційній скарзі не наведені підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 287 ГПК України, згадана в касаційній скарзі постанова Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 910/18051/16 містить висновки щодо застосування норми права у правовідносинах, які не є подібними до правовідносин у цій справі.

Прокурор Київської міської прокуратури у відзиві на касаційну скаргу просить закрити касаційне провадження за касаційною скаргою КП УЖГ Дніпровського району міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 у справі №910/17618/23 на підставі пункту п`ятого частини першої статті 296 ГПК України. Зазначає, що постанова Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 910/18051/16, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, оскільки відрізняються за змістом, правовим регулюванням та складом учасників.

Ліквідатор боржника надав пояснення в спростування доводів, викладених у відзивах Департаменту комунальної власності м. Києва - виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), та відповідь на відзив Київської міської прокуратури.

Позиція Верховного Суду

Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частини перша та друга статті 300 ГПК України).

З огляду на цей припис Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

У цій справі касаційне провадження відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до положень цього пункту касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 09.07.2024 у справі № 127/22428/21, постановах Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, "висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або низки норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору".

При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

Підставою для касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

Досліджуючи доцільність посилання на постанову Верховного Суду, кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: (1) чи є правовідносини подібними та (2) чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на відповідні законодавчі акти. У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних нормативно-правових актів.

Комунальне підприємство, обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК, зазначає про те, що суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень застосовали положення частини восьмої статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", частини другої статті 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" без врахування висновку щодо їх застосування, викладеного у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 910/18051/16.

Надаючи оцінку доводам скаржника щодо визначеної ним (скаржником) підстави касаційного оскарження колегія суддів зазначає, що предметом спору у даній справі № 910/17618/23 є визнання за позивачем права господарського відання на 6 об`єктів нерухомого майна. Правові підстави позову є стаття 136 Господарського кодексу України, стаття 392 Цивільного кодексу України. Сторонами у справі є Комунальне підприємство та Київська міська рада.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди застосували положення частин першої, другої, четвертої статті 136 Господарського кодексу України, статей 317, 319, 321 Цивільного кодексу України та дійшли висновку, що оскільки саме власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом надання його іншим особам, а також вилучення цього майна у відповідних суб`єктів, приймаючи рішення від 09.10.2014 № 270/270 Київська міська рада реалізувала своє виключне та безумовне право щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності та передала спірне нерухоме майно в межах своїх повноважень від одного суб`єкта (позивача) іншому новоутвореному комунальному підприємству.

При цьому вказали, що оскільки вказане рішення власник прийняв за 2 роки до постановлення ухвали Господарського суду міста Києва від 21.11.2016 у справі № 910/18051/16 про порушення справи про банкрутство КП УЖГ Дніпровського району м. Києва, положення частини другої статті 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" при вирішенні даного спору судами не застосовувались.

Водночас, постанова Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 910/18051/16, на яку посилається скаржник, ухвалена в межах цієї ж справи про банкрутство за результатами перегляду судових рішень за позовом Комунального підприємства до Дніпровської РДА у м. Києві про визнання недійсним розпорядження відповідача № 700 від 06.12.2018 "Про закріплення майна, переданого до сфери управління Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації", відповідно до якого позивача зобов`язано передати майно, закріплене за ним на праві господарського відання іншій юридичній особі - КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва".

Оскільки вказане розпорядження прийнято після порушення провадження у справі про банкрутство КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м.Києва, Верховний Суд дійшов висновку, що воно суперечить положенням частини другої статті 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в силу приписів якої заборонено приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати майно боржника, оскільки все майно підприємства як суб`єкта підприємницької діяльності перебуває в особливому правовому режимі, встановленому Законом про банкрутство та судом.

Колегія суддів враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які створюють підстави для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

Тому, проаналізувавши зміст наведених Комунальним підприємством доводів та постанови Верховного Суду за критеріями подібності, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, з огляду на відмінність предмета спору, фактичних обставин справ, доказової бази і доводів сторін, правового регулювання та складу учасників, колегія суддів дійшла висновку про неподібність цих справ за наведеними правовими ознаками зі справою, що переглядається, і тому застосування норм матеріального права за неподібності правовідносин у цих справах не може бути аналогічним, а вказане для порівняння судові рішення Верховного Суду не є релевантними до обставин цієї справи. 

Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не була належно обґрунтована та не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження. 

Водночас доводи касаційної скарги фактично спонукають суд касаційної інстанції на переоцінку вже встановлених судами обставин, а суд касаційної інстанції у силу частини другої статті 300 ГПК України не наділений такими повноваженнями. 

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

З огляду на те, що наведена Комунальним підприємством підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, колегія суддів вважає за необхідне закрити касаційне провадження у цій справі, відкрите з цієї підстави касаційного оскарження.
Керуючись статтями 234, 235, 296, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м.Києва в особі ліквідатора арбітражного керуючого Стоян М.М. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2025 у справі №910/18051/16(910/17618/23).

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Огороднік 

Судді С.В. Жуков 

В.І. Картере