УХВАЛА 

04 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 761/40761/20
провадження № 61-4557св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І.Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 

учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
відповідачі: Національна поліція України, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТТБ СТУДІО», ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Ковальчука Віталія Володимировича та касаційну скаргу Національної поліції України на рішення Шевченківського районного суду міста. Києва від 07 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Саадулаєва А. І., та постанову Київського апеляційного суду від 03 липня 2024 року, ухвалену у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У грудні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Національної поліції України (наді - НП України), Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТБ СТУДІО» (далі - ТОВ «ТТБ СТУДІО»), ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» (далі - ТОВ «ТРК «Студія 1+1»), ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про захист особистих немайнових прав, стягнення моральної шкоди.

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 мотивували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ТОВ «ТРК «Студія 1+1» на телеканалі «1+1» здійснило показ фільму під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» авторства ТОВ «ТТБ СТУДІО», який містив фактичні твердження, що становлять недостовірну інформацію про їх причетність до вбивства журналіста ОСОБА_6 та замаху на вбивство ОСОБА_7 . Крім того, фільм розміщено в мережі Інтернет і він є публічно доступним за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивачі вважали, що розголошення у вказаному фільмі їх прізвищ, імен та по батькові, демонстрація їх фото та відеозображення (21:00 хв - 31:00 хв фільму) без їх дозволу є порушенням закону та їх прав. Крім того, сам фільм містить твердження, що порушують принцип презумпції їх невинуватості.
Позивачі стверджували, що розповсюджуючи інформацію про їх причетність як затриманих осіб до вчинення злочинів із зазначенням їх повних анкетних даних та за умови відсутності обвинувального вироку суду, без їх дозволу, відповідачі грубо порушили їх особисті немайнові права.
Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), позивачі зазначали, що принцип презумпції невинуватості є одним із елементів справедливого судового розгляду та забороняє формування передчасної позиції суду, не дозволяє посадовим особам оголошувати особу винною до засудження цієї особи судом.
Позивачі стверджували, що поширення відповідачами недостовірної інформації про них викликало у них обурення та призвело до сильних душевних хвилювань, створивши непереборний страх перед незаконним засудженням, внаслідок можливого впливу цієї інформації на суддів, присяжних, що розглядатимуть справу, а також прокурорів, які будуть підтримувати державне обвинувачення в суді, та зазначали, що розповсюдження недостовірної інформації порушило звичайний для них уклад життя, через необхідність вжиття додаткових заходів для захисту своєї репутації.
Визначаючи розмір компенсації за моральну шкоду, позивачі вказали, що поширення недостовірної інформації відбулось в ефірі телеканалу, що має значне коло глядачів. Крім того, справа про вбивство ОСОБА_6 має значний суспільний резонанс і широке висвітлення у засобах масової інформації, а тому розповсюджена недостовірна інформація негативно впливає на громадську думку про них. Отже, заявлений розмір компенсації вважали справедливим та співмірним понесеній моральній шкоді.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд:
1) визнати недостовірною та такою, що порушує принцип презумпції невинуватості, порочить честь і гідність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 інформацію про причетність їх до вбивства ОСОБА_6 , замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року та виготовлення вибухових пристроїв, у фільмі «ІНФОРМАЦІЯ_1», який був оприлюднений ІНФОРМАЦІЯ_2 на телевізійному каналі «1+1», у тому числі, що містилась у таких висловлюваннях:
- «Було встановлено, що ОСОБА_15 та ОСОБА_8 », ОСОБА_1 , прибули в Івано-Франківську область з міста Києва на орендованому автомобілі і заклали вибухівку. Але вони не подумали про те, що орендований автомобіль обладнаний насправді GPS-трекером, який контролює маршрут його руху, що й надало можливість встановити насправді осіб, які скоїли цей злочин», яке належить начальнику департаменту карного розшуку Національної поліції України ОСОБА_5 ;
- «Співучасником злочину відносно ОСОБА_9 в Івано-Франківську у ОСОБА_10 був хлопець на прізвисько « ОСОБА_11 »», яке належить першому заступнику голови Національної поліції України ОСОБА_4 ;
- «Зловмисники прибули до Косова з Києва на орендованому автомобілі вдвох. Сам ОСОБА_13 « ОСОБА_14 » та водій на прізвисько ОСОБА_15 », що є частиною закадрового коментаря авторів фільму;
- «Їх участь (подружжя ОСОБА_10 ) у вбивстві ОСОБА_6 розслідується окремо, зокрема мова йде про виготовлення або передачу вибухового пристрою для підриву автомобіля», що є частиною закадрового коментаря авторів фільму;

2) визнати таким, що порушує немайнове право ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на використання імені, оприлюднення ІНФОРМАЦІЯ_2 їхніх прізвищ, імен, по батькові, як підозрюваних у кримінальних провадженнях, на телевізійному каналі «1+1» у фільмі «ІНФОРМАЦІЯ_1» авторами фільму та начальником департаменту карного розшуку Національної поліції України ОСОБА_5 та першим заступником голови Національної поліції України ОСОБА_4 ;

3) визнати такою, що порушує інтереси ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як осіб, що зображені на фотографіях, демонстрацію (розповсюдження) без дозволу позивачів їх фотозображень, здійснену ІНФОРМАЦІЯ_2 на телевізійному каналі «1+1» у фільмі «ІНФОРМАЦІЯ_1»;

4) зобов`язати відповідачів протягом десяти днів з моменту набрання чинності судовим рішенням спростувати інформацію про причетність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до вбивства ОСОБА_6 , замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року та виготовлення вибухових пристроїв, яка була розповсюджена у фільмі «ІНФОРМАЦІЯ_1»;

5) заборонити ТОВ «ТТБ СТУДІО», ОСОБА_3 та ТОВ «ТРК «Студія 1+1» розповсюдження фільму «ІНФОРМАЦІЯ_1» до усунення порушень прав позивачів, встановлених судом;

6) стягнути з НП України, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої моральної шкоди 500 000,00 грн;

7) стягнути з ТОВ «ТТБ СТУДІО», ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої моральної шкоди 250 000,00 грн;

8) стягнути з ТОВ «ТРК «Студія 1+1» на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої моральної шкоди 250 000,00 грн;

9) стягнути з НП України, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 на відшкодування завданої моральної шкоди 500 000,00 грн;

10) стягнути з ТОВ «ТТБ СТУДІО», ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування завданої моральної шкоди 250 000,00 грн;

11) стягнути з ТОВ «ТРК «Студія 1+1» на користь ОСОБА_2 на відшкодування завданої моральної шкоди 250 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано таким, що порушує немайнове право ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на використання імені, оприлюднення ІНФОРМАЦІЯ_2 їхніх прізвищ, імен як підозрюваних у кримінальних провадженнях, на телевізійному каналі «1+1» у фільмі «ІНФОРМАЦІЯ_1» авторами фільму ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
Визнано такою, що порушує інтереси ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як осіб, що зображені на фотографіях, демонстрацію (розповсюдження) без дозволу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 їх фотозображень, здійснену ІНФОРМАЦІЯ_2 на телевізійному каналі «1+1» у фільмі «ІНФОРМАЦІЯ_1».
В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що із поширеної інформації зрозуміло, що розслідування події, які цікавлять суспільство, ще не закінчено, отже, і остаточні висновки, у тому числі щодо причетності осіб, будуть зроблені згодом, указав, що спірна інформація поширена вперше службовою особою Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України), згідно зі статтею 62 Конституції України, не може вплинути на право позивачів уважатися невинуватими, поки їх вину не буде доведено у встановленому законом порядку. Захист честі і гідності у такому випадку може бути реалізовано шляхом надання іншої точки зору, наприклад у спосіб реалізації права на відповідь.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що оспорювана інформація, яка вперше була поширена під час прес-конференції 12 грудня 2019 року, вже була предметом спору за позовом позивачів у цивільній справі № 761/1004/20. 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року, яке постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2022 року залишено без змін, відмовлено у задоволенні позову у справі № 761/1004/20.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про спростування інформації, заявленої до відповідачів, суд першої інстанції вказав, що вони є похідними від вимоги про визнання недостовірною інформації.

Оскільки закадрові коментарі авторів фільму є їх оціночними судженнями, позивачі мають право на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Такі оціночні судження не можуть бути предметом судового захисту.

Крім того, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у період надання оспорюваної інформації, яка міститься у фільмі, були працівниками НП України, отже, не є належними відповідачами.

ТОВ «ТРК «Студія 1+1» не є належним відповідачем, оскільки набуло право на публічне сповіщення (телевізійний показ) фільму відповідно до ліцензійної угоди з ТОВ «ТТБ СТУДІО», згідно з пунктом 3.2 якої будь-які претензії або позовні вимоги третіх осіб, державних органів щодо використання творів ліцензіатом на умовах і відповідно до цієї угоди можуть бути пред`явлені ліцензіарові, що буде нести відповідальність перед такими третіми особами або державними органами. 

Суд першої інстанції вважав доведеним той факт, що позивачі не давали згоди на використання, публікацію, відтворення, розповсюдження фотографій та відеозаписів з використанням їх імен та їх зображення, а також, що відповідачами не доведено надання згоди на використання імен та прізвищ.

Натомість вимога про заборону ТОВ «ТТБ СТУДІО», ОСОБА_3 , ТОВ «ТРК «Студія 1+1» розповсюджувати фільм до усунення порушень прав позивачів, встановлених судом, не підлягає задоволенню, оскільки допущені порушення та спосіб захисту, який обрали позивачі, є неспівмірними з позовними вимогами.

Позивачі не довели, що випустивши оспорюваний сюжет у фільмі у світ з інформацією, яка до цього була опублікована 12 грудня 2019 року на брифінгу, відповідачі завдали моральної шкоди позивачам.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 

Постановою Київського апеляційного суду від 03 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, апеляційну скаргу НП України залишено без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким зазначені позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з НП України на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн.
Стягнуто з ТВО «ТТБ СТУДІО» на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн.
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Стягнуто з НП України судовий збір у сумі 2 102,00 грн на користь держави.
Стягнуто з ТВО «ТТБ СТУДІО» судовий збір у сумі 2 102,00 грн на користь держави.
Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у сумі 2 102,00 грн на користь держави.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недостовірною та такою, що порушує принцип презумпції невинуватості, порочить честь і гідність ОСОБА_2 , інформацію про причетність останньої до вбивства ОСОБА_6 , замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року та виготовлення вибухових пристроїв, у фільмі, про зобов`язання відповідачів протягом 10-ти днів з моменту набрання чинності судовим рішенням спростувати інформацію про причетність ОСОБА_2 до вбивства ОСОБА_6 , замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року та виготовлення вибухових пристроїв, яка була розповсюджена у фільмі, суд апеляційної інстанції вказав, що рішення в цій частині ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками про те, що ТОВ «Студія 1+1», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не є належними відповідачами у справі, а вимога про заборону відповідачам ТВО «ТТБ СТУДІО», ОСОБА_3 , ТОВ «ТРК «Студія 1+1» розповсюджувати фільм не є належним способом захисту. 

Встановивши, що ОСОБА_2 не давала згоди на використання, публікацію, відтворення, розповсюдження фотографій та відеозаписів з використанням її імені та її зображення в оприлюдненому фільмі, а також, що відповідачами не доведено надання згоди на використання імен та прізвищ, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди, суд апеляційної інстанції встановив, що розповсюдження спірної інформації порушило звичайний для позивачів уклад життя, через необхідність вжиття додаткових заходів для захисту своїх імені та репутації, а також честі і гідності, порушило нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження громадського життя, спричинило необхідність виправдовуватися перед іншими через безпідставні звинувачення у причетності до вчинення злочинів, спровокувало почуття безпорадності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що використання, публікація, відтворення, розповсюдження фотографій та відеозаписів з використанням імені ОСОБА_2 та її зображення в оприлюдненому фільмі призвело до моральних страждань останньої, а тому наявні підстави для стягнення на її користь грошової суми на відшкодування заподіяної моральної шкоди, розмір якої апеляційний суд оцінив у суму 50 000,00 грн, яка підлягала стягненню з НП України та з ТОВ «ТТБ «Студіо», ОСОБА_3 по 20 000,00 грн з кожного.

Короткий зміст вимог касаційних скарг 

У квітні 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Ковальчук В. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 липня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва у частині відмови у задоволенні позовних вимог; постанову Київського апеляційного суду скасувати; у скасованій частині ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 

У квітні 2025 року НП України подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 липня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення у частині задоволених позовних вимог, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Здійснити поворот виконання постанови Київського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року у частині стягнення з НП України моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції 

11 квітня 2025 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Ковальчука В. В. у справі, витребувано її матеріали із Шевченківського районного суду міста Києва, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

14 квітня 2025 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу НП України залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

24 квітня 2025 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою НП України у справі, витребувано її матеріали із Шевченківського районного суду міста Києва, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У квітні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

18 вересня 2025 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду, у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_25, 27 лютого 2026 року сформовано протокол повторного автоматизованого розподілу судової справ, визначено склад суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), судді, які входять до складу колегії: Гулейков І. Ю., Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги 

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Ковальчука В. В. мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права. 

Підставами касаційного оскарження зазначає те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (провадження № 12-61гс21) та у постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/10624/21 (провадження № 61-1711св23).

Суд неправильно застосував до спірних правовідносин положення статті 29 Закону України «Про інформацію», звільнивши відповідачів від відповідальності. Відповідачі мали поставитися з повагою до прав позивачів і проінформувати суспільство про перебіг розслідування, приховавши особисті дані та обличчя позивачів, з дотриманням статей 296, 308 ЦК України.

Суди дійшли помилково висновку про відсутність завданої моральної шкоди позивачам, оскільки, зокрема не дослідили інформацію, оприлюднену на брифінгу МВС України 12 грудня 2019 року.

Визначаючи розмір завданої моральної шкоди, позивачі звертали увагу суду на спосіб, в який така інформація була поширена, та значне коло осіб, яким вона стала відома. Суди не надали цьому оцінку, а визначений судом апеляційної інстанції розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості. Суд помилково визначив менший розмір відшкодування моральної шкоди, який не відповідає вимогам розумності та справедливості.

Суди неправильно застосували положення статті 277 ЦК України, відмовивши у позові з тих підстав, що позивачі могли захистити свою честь і гідність в інший спосіб - шляхом реалізації права на відповідь, оскільки вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, належить позивачеві. 

Суди неправильно застосували положення статті 82 ЦПК України, помилково визнавши преюдиційне значення правової оцінки, наданої судом у справі № 761/10004/20. Посилання суду на висновки, зроблені у вказаній справі з власної ініціативи, свідчить про відсутність об`єктивності на неупередженості суду.
Заявник звертає увагу, що преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам справи, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці цих обставин.

Суд неправильно застосував статтю 30 Закону України «Про інформацію», помилково визначив розповсюджену інформацію оціночними судженнями.

Заявник не погоджується з тим, що суди визначили ТОВ «ТРК «Студія 1+1», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 неналежними відповідачами. При цьому застосували частину четверту статті 277 ЦК України для таких висновків, однак не обґрунтували їх належним чином.
Заявник указує, що відповідальність несе не лише автор твору (ТОВ «ТТБ СТУДІО»), а і його розповсюджувач (ТОВ «ТРК «Студія 1+1 »).
Заявник стверджує, що ТОВ «ТРК «Студія 1+1» є належним відповідачем щодо відшкодування моральної шкоди та заборони подальшого розповсюдження інформації про позивачів, викладеної у фільмі.

Суд не застосував статтю 278 ЦК України, безпідставно відмовив у забороні розповсюдження фільму до усунення порушень прав позивачів, заявлений до ТОВ «ТРК «Студія 1+1», чим позбавили позивачів ефективного способу захисту порушених прав.
Крім того, ТОВ «ТРК «Студія 1+1» є належним відповідачем щодо вимог про відшкодування моральної шкоди.

Суд неправильно застосував положення статей 6 та 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). 
Конвенція забороняє посадовим особам оголошувати особу винною до моменту її засудження судом. 
Суди не врахували того, що відповідачі у створеному та розповсюдженому фільмі не були обережними та спонукали громадськість повірити у причетність позивачів до злочинної діяльності, вийшли за межі прав, визначених статтею 10 Конвенції, внаслідок чого були порушені права позивачів, визначені частиною другою статті 6 Конвенції.

Касаційна скарга НП Українимотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права.

Підставами касаційного оскарження зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 910/715/17 та у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 569/4199/15-ц (провадження № 61-16027св19), від 02 березня 2020 року у справі № 910/434/19, від 09 квітня 2020 року у справі № 908/690/19, від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16 (провадження № 61-18013сво18), від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

Суд апеляційної інстанції порушив принцип змагальності сторін. 

Суд апеляційної інстанції без жодного обґрунтування винних дій співробітників НП України щодо позивачів, причинно-наслідкового зв`язку, розміру заявленої суми, доказів її підтвердження стягнув на користь позивача відшкодування моральної шкоди. 

Позивачі не надали доказів порушення їхніх прав та завдання моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і винними діями.

Право громадськості знати всю інформацію переважає право позивачів на їх захист, а тому таке поширення інформації відповідає практиці ЄСПЛ, статті 8 Конвенції.

Суди попередніх інстанцій неправильно застосували частину четверту статті 296 ЦК України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2025 року НП України подала до Верховного Суду відзив, у якому просила касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Ковальчука В. В. залишити без задоволення, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 липня 2024 року в частині, що оскаржується ОСОБА_2 , без змін, як такі, що ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами 

ІНФОРМАЦІЯ_2 ТОВ «ТРК «Студія 1+1» на телевізійному каналі «1+1» здійснило показ фільму під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4» авторства ТОВ «ТТБ СТУДІО».

В оприлюдненому фільмі розголошено прізвища, ім`я, по батькові позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Фільм містив наступні твердження щодо позивачів:
«Було встановлено, що ОСОБА_16 та ОСОБА_8 », ОСОБА_1 , прибули в Івано-Франківську область з міста Києва на орендованому автомобілі і заклали вибухівку. Але вони не подумали про те, що орендований автомобіль обладнаний насправді GPS-трекером, який контролює маршрут його руху, що й надало можливість встановити насправді осіб, які скоїли цей злочин». Твердження належить начальнику департаменту карного розшуку Національної поліції України ОСОБА_5 , про що зазначено в самому фільмі (23 хвилина 20 секунда запису).
«Співучасником злочину відносно ОСОБА_9 в Івано-Франківську у ОСОБА_10 був хлопець на прізвисько « ОСОБА_11 ». Твердження належить першому заступнику голови Національної поліції України ОСОБА_4 , про що також зазначено у фільмі (26 хвилина 03 секунда запису).
Фільм містив такі закадрові коментарі диктора, якими супроводжувалась демонстрація фото та відеоматеріалів за участі позивачів:
«Зловмисники прибули до Косова з Києва на орендованому автомобілі вдвох. Сам ОСОБА_13 « ОСОБА_14 » та водій на прізвисько ОСОБА_16 (23 хвилина 10 секунда запису).
«Їх участь (подружжя ОСОБА_10 ) у вбивстві ОСОБА_6 розслідується окремо, зокрема мова йде про виготовлення або передачу вибухового пристрою для підриву автомобіля (31 хвилина 01 секунда запису).

Оспорювана інформація була предметом спору у цивільній справі № 761/1004/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «112-ТВ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Україна».

У справі № 761/1004/20 судами встановлено, що 12 грудня 2019 року МВС України у прямій трансляції на загальнонаціональних телеканалах (в тому числі і на телеканалі «112 Україна»), за присутності Президента України та Генерального прокурора України, провело терміновий брифінг для журналістів, під час якого службові особи МВС України оприлюднили інформацію про причетність до вбивства журналіста ОСОБА_6 таких громадян: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , а також про причетність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до замаху на вбивство бізнесмена в Івано-Франківській області влітку 2018 року.

Службовими особами МВС України, серед іншого, повідомлено таку інформацію про позивачів: «Як підозрюваних у вчиненні цього замаху було встановлено сімейне подружжя ОСОБА_20 та ОСОБА_21 », «Таким чином, проведеними слідчо-розшуковими заходами і подальшим документуванням членів групи вдається чітко відокремити тих осіб, які об`єктивно підозрюються нами у виконанні вбивства ОСОБА_6 . Це: ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 і подружжя ОСОБА_10 ».

ТОВ «ТРК «Студія 1+1» набуло право на публічне сповіщення (телевізійний показ) фільму відповідно до ліцензійної угоди з ТОВ «ТТБ СТУДІО», згідно з пунктом 3.2 якої будь-які претензії або позовні вимоги третіх осіб, державних органів щодо використання творів ліцензіатом на умовах і відповідно до цієї угоди, можуть бути пред`явлені ліцензіарові, що буде нести відповідальність перед такими третіми особами або державними органами. Ліцензіат звільняється від відповідальності за вказаними у цьому пункті угоди претензіями або позовними вимогами.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 жовтня 2025 року передано справу № 761/1004/20 (провадження № 61-7826св24) на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. 

Колегія суддів вважала, що необхідно відступити від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати у постанові від 10 вересня 2025 року у справі № 757/19417/23 (провадження № 61-9428св24) щодо оцінювання законності дій суб`єкта стосовно використання (обнародування) імені фізичної особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення. 

Посилається на необхідність конкретизації висновку у наведеній постанові щодо суб`єктів, які можуть / не можуть здійснювати використання (обнародування) імені фізичної особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, та їх розподілу на певні групи.

Вважає, що необхідно розмежовувати суб`єктів, які можуть здійснювати використання (обнародування) імені фізичної особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення на певні групи, зокрема журналісти та державні органи, і залежно від цього оцінювати законність дій суб`єкта стосовно використання (обнародування) імені фізичної особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення. 

Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2025 року справу № 761/1004/20 прийнято та призначено до розгляду (провадження № 61-7826сво24).

Судові рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення у справі, яка передана на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. 

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу - до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, суд уважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі, що переглядається, до закінчення перегляду у касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 761/1004/20 (провадження № 61-7826сво24).

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 761/4076/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Національної поліції України, Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТБ СТУДІО», ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про захист особистих немайнових прав, стягнення моральної шкоди до закінчення перегляду у касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду цивільної справи № 761/1004/20 (провадження № 61-7826сво24).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк