УХВАЛА

17 березня 2026 року
м. Київ

справа № 646/7697/25
провадження № 61-2961ск26

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Основ`янського районного суду міста Харкова від 03 листопада 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_1, в якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця Основ`янсько-Слобідського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо визначення вартості майна боржника, а саме двокімнатної квартири, загальною площею 89,7 кв. м, житловою площею 45,6 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати такою, що не підлягає застосуванню, оцінку, проведену суб`єктом оціночної діяльності - приватним підприємством «Центр незалежної оцінки та експертиз» в особі оцінювача ОСОБА_2 у формі письмового звіту про незалежну оцінку арештованого майна, а саме двокімнатної квартири, загальною площею 89,7 кв. м, житловою площею 45,6 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Основ`янський районний суд міста Харкова ухвалою від 03 листопада 2025 року, яку залишив без змін Харківський апеляційний суд постановою від 10 лютого 2026 року, скаргу залишив без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції, з якою погодився апеляційний суд, мотивована тим, що відповідно до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, оскільки ця норма закону застосовується до більш широкого кола відносин. Пропуск строку на подання скарги на дії виконавця є підставою для залишення скарги без розгляду. Як встановлено з матеріалів зведеного виконавчого провадження копія звіту про незалежну оцінку майна № 482 від 26 травня 2025 року була направлена стягувачу ОСОБА_1 на адресу, наявну у зведеному виконавчому провадженні. Крім того, 01 липня 2025 року представник стягувача ОСОБА_1 особисто ознайомився з матеріалами зведеного виконавчого провадження, у тому числі зі звітом про оцінку об`єкта нерухомості. Повідомлення представника стягувача, згідно з законом, є належним повідомленням самого стягувача, оскільки представник діє від його імені та в його інтересах. У зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що скаржником не дотримано строк звернення до суду зі скаргою, встановлений статтею 449 ЦПК України та будь-які поважні причини для його поновлення відсутні, що є підставою для залишення скарги без розгляду.

05 березня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Основ`янського районного суду міста Харкова від 03 листопада 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року у цій справі. 

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Суд установив, що в Основ`янсько-Слобідському ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення боргу з ОСОБА_3 до складу якого входить провадження:

№ НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 645/1287/16-к, виданого 13 липня 2023 року Московським районним судом міста Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 9 800 000,00 грн;

№ НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 636/192/23, виданого 10 червня 2024 року Червонозаводським районним судом міста Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 6 000 000,00 грн;

№ НОМЕР_4 з примусового виконання постанови державного виконавця про стягнення на користь держави виконавчого збору у розмірі 568 732,31 грн;

№ НОМЕР_5 з примусового виконання постанови державного виконавця про стягнення на користь держави виконавчого збору у розмірі 600 000,00 грн;

№ НОМЕР_6 з примусового виконання виконавчого листа № 636/192/23, виданого 10 червня 2024 року Червонозаводським районним судом міста Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 6 000 000,00 грн.

Виконавче провадження ВП НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 636/192/22, виданого 10 червня 2024 року Червонозаводським районним судом міста Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 6 000 000,00 грн відкрито 21 червня 2024 року, 24 червня 2024 року винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, а 25 червня 2024 року - постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову про арешт майна.

Згідно інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно за боржником зареєстрована на праві приватної власності двокімнатна квартира АДРЕСА_2 загальною площею 89,7 кв. м, житловою площею 45,6 кв. м.

27 червня 2024 року з Державного реєстру прав на нерухоме майно встановлено реєстрацію на праві власності за боржником квартири АДРЕСА_2 .

27 червня 2024 року складено постанову про опис нерухомого майна боржника.

28 червня 2024 року призначено суб`єкта оціночної діяльності. 

03 липня 2024 року надійшов звіт про оцінку нерухомого майна боржника.

Перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено наявність на виконанні зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_1 про стягнення ОСОБА_3 на користь фізичних осіб та держави суми заборгованості у розмірі 12 856 661,43 грн.

16 вересня 2024 року винесено постанову про зняття майна з реалізації на підставі постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження, яка у подальшому оскаржена стягувачем ОСОБА_1 до суду та скарга на час постановлення цієї ухвали суду іншим складом суду не розглянута.

06 лютого 2025 року винесено постанову про встановлення заборони на проведення реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб за вищевказаною адресою нерухомого майна. 

26 березня 2025 року державний виконавець, знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , встановив відсутність рухомого майна, на яке може бути накладено стягнення. 

26 березня 2025 року винесено постанову про арешт вищевказаної квартири.

08 травня 2025 року державний виконавець, керуючись статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову № НОМЕР_2 про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, яку направлено всім сторонам ЗВП № НОМЕР_1, в тому числі ОСОБА_1 

02 червня 2025 року до відділу надійшов звіт про незалежну оцінку майна № 482, який виданий 26 травня 2025 року відповідно до якого величина вартості квартири за адресю: АДРЕСА_1 , у розмірі 3 788 000,00 грн.

04 червня 2025 року звіт про незалежну оцінку направлено всім сторонам зведеного виконавчого провадження, зокрема ОСОБА_1 рекомендованим листом за № 0601154614811.

24 червня 2025 року до відділу державної виконавчої служби звернувся представник стягувача ОСОБА_1 - ОСОБА_5. з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

01 липня 2025 року ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, представник стягувача подав заяву про закінчення виконавчого провадження та повернення йому особисто виконавчого листа № 636/192/22 без виконання.

02 липня 2025 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та виконавчий лист передано представнику стягувача - ОСОБА_5 .

Станом на 04 липня 2025 року звіт про незалежну оцінку майна не оскаржувався учасниками виконавчого провадження, сторони належним чином були повідомлені про результати визначення вартості чи оцінки майна, у зв`язку з чим квартиру передано на реалізацію.

28 липня 2025 року представник стягувача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернувся до відділу державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження на підставі вищевказаного виконавчого листа № 636/192/22.

29 липня 2025 року виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 636/192/22 відкрито за № НОМЕР_6 та його приєднано до зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_1.

04 серпня 2025 року ДП «СЕТАМ» проведено електронні торги, переможцем визнано ОСОБА_6 . Майно придбано за сумою 3 788 000,00 грн.

11 липня 2025 року державний виконавець склав акт про проведений електронний аукціон. Копію акта надіслано стягувачу, боржнику, ДП «СЕТАМ» та видано переможцю електронних торгів.

31 липня 2025 року ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця у цій справі.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 447-1 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з частиною першою статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Частиною другою статті 449 ЦПК України визначено, що пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.

У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якої пов`язано його початок, тобто після фактичної обізнаності особи про порушення її прав і свобод (постанови Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10, від 07 липня 2021 року у справі № 127/2-200/2004, від 19 квітня 2023 року у справі № 759/20392/18).

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові від 24 вересня 2019 року у справі № 420/6389/18 Верховний Суд зауважив, що під поважними причинами слід розуміти ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Строки на подання скарги є процесуальними можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду (постанова Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №466/948/19).

У постанові від 23 червня 2022 року у справі № 914/2265/20 Верховний Суд вказав, що водночас об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2022 року у справі № 925/308/13-г зазначила, що за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях статті 341 Господарського процесуального кодексу України, суд доходить висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. У цьому висновку Суд враховує, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності. Отже, під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 341 Господарського процесуального кодексу України, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо). У висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 910/7221/17, від 12 січня 2021 року у справі № 910/8794/17, від 12 жовтня 2021 року у справі № 918/333/13-г.

Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2023 року у справі № 904/3734/20, ухваленій за подібних правовідносин, вказав, що передумовою для розгляду скарги на дії чи бездіяльність державного, приватного виконавця по суті є встановлення факту подання цієї скарги у передбачений законом строк або наявності відповідного клопотання та обставин для поновлення такого строку, якщо його було пропущено саме з поважних причин. У протилежному випадку дії суду матимуть наслідком порушення права інших учасників спору, зокрема, виконавця, дії якого оскаржуються, а також та загальних засад судочинства (диспозитивності, рівності перед законом і судом та змагальності сторін).

Подібний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2025 року у справі № 718/4066/23 (провадження № 61-6813св25).

Отже, перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця почався з моменту ознайомлення представника стягувача з матеріалами зведеного виконавчого провадження, а саме з 01 липня 2025 року, а тому скаргу подану до суду 31 липня 2025 року, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно залишив без розгляду, оскільки будь-які поважні причини для його поновлення відсутні.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Основ`янського районного суду міста Харкова від 03 листопада 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров