УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 686/14202/25
провадження № 61-3684ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., 
Мартєва С. Ю.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 
2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 березня 
2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
20 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області (далі - УДМС України в Хмельницькій області) про відшкодування моральної шкоди.
Позовну заяву мотивовано тим, що Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11 зобов`язав УДМС України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію у паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який видати йому на руки. Вказане судове рішення залишається невиконаним, таке правопорушення є триваючим у часі.
Внаслідок умисного невиконання зазначеного судового рішення позивачеві спричинено моральну шкоду, оскільки порушено його конституційне право на справедливий суд.
Посилаючись на вказане, ОСОБА_1 просив суд стягнути з держави Україна на свою користь 10 000 000 грн моральної шкоди.
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням 
від 23 жовтня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів належними та допустими доказами, що діями держави Україна в особі УДМС України в Хмельницькій області йому заподіяна моральна шкода у визначеному розмірі.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
Хмельницький апеляційний суд постановою від 02 березня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 
від 23 жовтня 2025 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 до держави Україна в особі УДМС України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної у період часу з 10 травня 2012 року до 01 травня 2025 року, скасував та закрив провадження у справі в цій частині.
У решті рішення суду першої інстанції залишив без змін.
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що:
ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду з позовами до відповідача про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок невиконання судового рішення у справі № 2270/14181/11;
у справі, яка переглядається, позивач просить стягнути моральну шкоду за весь період невиконання постанови суду у справі № 2270/14181/11 з часу набрання нею законної сили (10 травня 2012 року) до 20 травня 2025 року (день звернення з позовом). Оскільки Хмельницький апеляційний суд постановою від 24 липня 2024 року у справі № 686/6465/24, що набрала законної сили, закрив провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди за період з 10 травня 2012 року до 16 жовтня 2023 року та за період з 17 жовтня 2023 року до 05 березня 2024 року відмовив у задоволені позовних вимог, колегія суддів апеляційного суду вважала, що на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України слід закрити провадження у цій справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача моральної шкоди за період з 10 травня 2012 року до 01 травня 2025 року;
при цьому апеляційний суд послався на те, що зміна позивачем розміру відшкодування моральної шкоди, обраного, як зазначено у позовній заяві, на власний розсуд, за незмінності підстав позову не свідчить про зміну предмета позову і не спростовує тотожність цих позовів;
в іншій частині апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами факт завдання йому у період часу з 02 до 20 травня 2025 року моральної шкоди внаслідок невиконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11, 
а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправним діянням заподіювача шкоди та завданою шкодою. У позовній заяві не зазначено 
будь-яких чітких аргументів щодо фактичних підстав для відшкодування моральної шкоди, крім тверджень про її наявність.
У касаційній скарзі, поданій у березні 2026 року засобами поштового зв`язку, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник в касаційній скарзі посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних (тотожних) правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду 
від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20 (провадження 
№ 61-2846св21), від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21 (провадження № 61-19019св21) та від 08 червня 2022 року у справі 
№ 686/4032/21 (провадження № 61-19006св21).
Касаційну скаргу мотивовано тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Суди встановили, що Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11 адміністративний позов ОСОБА_1 до Хмельницького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області (далі - Хмельницький МВ УМВС України в Хмельницькій області), Управління державного казначейства України у місті Хмельницькому (далі - УДКСУ у місті Хмельницькому) про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди задовольнив частково.
Зобов`язав Хмельницький МВ УМВС України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію в паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який йому видати на руки.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Постанова суду набрала законної сили 10 травня 2012 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/21692198).
На підставі постанови суду, Хмельницький окружний адміністративний суд 
11 червня 2012 року видав виконавчий лист № 2270/14181/11, що перебував на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області (виконавче провадження № НОМЕР_1).
Хмельницький окружний адміністративний суд ухвалою від 05 жовтня 
2012 року замінив у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з виконання рішення суду № 2270/14181/11 боржника Хмельницький МВ УМВС України в Хмельницькій області на УДМС України в Хмельницькій області (https://reyestr.court.gov.ua/Review/33992110).
Державний виконавець постановою від 28 грудня 2018 року виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа 
№ 2270/14181/11, виданого 11 червня 2012 року Хмельницьким окружним адміністративним судом, закінчив на підставі пункту 11 частини першої 
статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
На теперішній час рішення суду не виконано.
У справі, яка переглядається, апеляційний суд установив, що ОСОБА_1 отримав у 2012 році новий паспорт замість втраченого старого, у який і було зобов`язано відповідним судовим рішенням вклеїти фотокартку позивача. 
У 2018 року виконавче провадження № НОМЕР_1 закінчено.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
У статті 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема постанову Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови 
у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права / інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема постанову Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 як на підставу своїх порушених прав посилався на невиконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11, яким зобов`язано УДМС України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію у паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який видати йому на руки, чим позивачеві заподіяно моральну шкоду.
Щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної у період часу з 10 травня 2012 року до 01 травня 2025 року
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Результат аналізу пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.
Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.
У пунктах 26, 27 постанови від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі.
У постанові від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження 
№ 14-58цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.
Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).
Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Суди встановили, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду з позовами до УДМС України в Хмельницькій області про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок невиконання судового рішення у справі № 2270/14181/11.
Так, у березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовомдо держави Україна в особі УДМС України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди у сумі 11 000 000 000 грн, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду у справі №2270/14181/11.
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням 
від 05 жовтня 2020 року, яке Хмельницький апеляційний суд постановою 
від 19 січня 2021 року та Верховний Суд постановою від 20 вересня 2021 року залишили без змін, у справі № 686/8422/20, стягнув з Державного бюджету України через ДКСУ на користь ОСОБА_1 10 510 грн моральної шкоди, завданої бездіяльністю УДМС України в Хмельницькій області невиконанням постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11. Наведені обставини встановлені судовим рішенням у справі № 686/8422/20.
16 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі УДМС України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000 000 000 000 грн, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду у справі № 2270/14181/11.
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням 
від 29 лютого 2024 року, яке Хмельницький апеляційний суд постановою 
від 25 червня 2024 року залишив без змін, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив (справа № 686/27348/23).
05 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі УДКС України в Хмельницькій області про відшкодування шкоди у сумі 400 000 000 000 000 грн, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду у справі № 2270/14181/11.
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням 
від 06 червня 2024 року у справі № 686/6465/24 у задоволенні позову 
ОСОБА_1 відмовив.
Хмельницький апеляційний суд постановою від 24 липня 2024 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 
2024 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 до держави Україна в особі УДМС України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної у період часу з 10 травня 2012 року до 16 жовтня 2023 року, скасував та закрив провадження у справі в частині цих вимог. У решті рішення суду першої інстанції (заподіяння моральної шкоди у період з 17 жовтня 2023 року до 05 березня 2024 року) залишив без змін (№ 686/6465/24).
03 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі УДКС України в Хмельницькій області про відшкодування шкоди у сумі 700 000 000 000 000 грн, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду у справі № 2270/14181/11.
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням 
від 20 червня 2024 року у справі № 686/9306/24 у задоволенні позову 
ОСОБА_1 відмовив.
Хмельницький апеляційний суд постановою від 31 липня 2024 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 
2024 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 до держави Україна в особі УДМС України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної у період часу з 10 травня 2012 року до 05 березня 2024 року, скасував та закрив провадження у справі в частині цих вимог. 
У решті рішення суду першої інстанції (заподіяння моральної шкоди у період 
з 06 березня до 03 квітня 2024 року) залишив без змін (№ 686/9306/24).
08 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі УДМС України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди у сумі 800 000 000 000 000 грн, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду у справі № 2270/14181/11.
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням 
від 03 червня 2024 року у справі № 686/9629/24 у задоволенні позову 
ОСОБА_1 відмовив.
Хмельницький апеляційний суд постановою від 29 липня 2024 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 червня 
2024 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 до держави Україна в особі УДМС України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної у період часу з 10 травня 2012 року до 29 травня 2023 року, скасував та закрив провадження у справі в частині цих вимог. У решті рішення суду першої інстанції (заподіяння моральної шкоди у період з 30 травня 2023 року до 08 квітня 2024 року) залишив без змін (№ 686/9629/24).
22 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі УДМС України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди у сумі 2 000 000 000 000 000 грн, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду у справі № 2270/14181/11. 
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 03 липня 2024 року у справі № 686/11074/24 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
Хмельницький апеляційний суд постановою від 14 серпня 2024 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 
2024 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 до держави Україна в особі УДМС України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної у період часу з 10 травня 2012 року до 03 квітня 2024 року, скасував та закрив провадження у справі в частині цих вимог. У решті рішення суду першої інстанції (заподіяння моральної шкоди у період з 04 до 22 квітня 
2024 року) залишив без змін (№ 686/11074/24).
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі УДМС України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди у сумі 13 000 000 000 000 000 грн, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду у справі № 2270/14181/11. 
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням 
від 04 грудня 2024 року, яке Хмельницький апеляційний суд постановою 
від 11 березня 2025 року залишив без змін, у справі № 686/17543/24 
у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
24 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі УДМС України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди у сумі одного квіндецильона грн, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду у справі № 2270/14181/11.
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням 
від 12 березня 2025 року, яке Хмельницький апеляційний суд постановою 
від 15 травня 2025 року залишив без змін, у справі № 686/25919/24 
у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
29 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі УДМС України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди у сумі центільйон грн, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду у справі № 2270/14181/11 за період з 30 грудня 2024 року 
до 29 січня 2025 року.
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням 
від 08 травня 2025 року, яке Хмельницький апеляційний суд постановою 
від 20 серпня 2025 року залишив без змін, у справі № 686/2704/25 
у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
03 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі УДМС України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди у сумі один центільйон грн, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду у справі № 2270/14181/11.
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням 
від 08 травня 2025 року, яке Хмельницький апеляційний суд постановою 
від 08 липня 2025 року залишив без змін, у справі № 686/5773/25 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
18 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі УДМС України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди у сумі сімсот трильйонів грн, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду у справі № 2270/14181/11.
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням 
від 05 серпня 2025 року, яке Хмельницький апеляційний суд постановою 
від 02 грудня 2025 року залишив без змін, у справі № 686/10819/25 
у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
01 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі УДМС України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди у сумі десяти центільйонів грн, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду у справі № 2270/14181/11.
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням 
від 03 вересня 2025 року, яке Хмельницький апеляційний суд постановою 
від 20 січня 2026 року залишив без змін, у справі № 686/12040/25 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
Верховний Суд ухвалою від 10 лютого 2026 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 вересня 
2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 січня 
2026 року у справі № 686/12040/25 (провадження № 61-1413ск26).
Отже, відповідно до змісту вказаних судових рішень, підставою цих позовів ОСОБА_1 є порушення його права при невиконанні постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року 
у справі № 2270/14181/11, якою зобов`язано Хмельницький МВ УМВС України 
в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію у паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який видати йому на руки.
У справі, що є предметом касаційного розгляду (№ 686/14202/25), 20 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі УДМС України в Хмельницькій області про стягнення моральної шкоди у сумі 10 000 000 000 грн, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду у справі 
№ 2270/14181/11.
Також установлено, що сторонами у справах № 686/8422/20, № 686/27348/23, № 686/6465/24, № 686/9306/24, № 686/9629/24, № 686/11074/24, 
№ 686/17543/24, № 686/25919/24, № 686/2704/25, № 686/5773/25, 
№ 686/10819/25, № 686/12040/25, № 686/14202/25 є позивач ОСОБА_1 
та відповідач держава Україна в особі УДМС України в Хмельницькій області. Предметом позовів у цих справах є стягнення моральної шкоди, 
а підставою - невиконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11, якою зобов`язано МВ УМВС України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію у паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який видати йому на руки.
З огляду на зміст позовних вимог ОСОБА_1 і судових рішень у справах 
№ 686/8422/20, № 686/27348/23, № 686/6465/24, № 686/9306/24, 
№ 686/9629/24, № 686/11074/24, № 686/17543/24, № 686/25919/24, 
№ 686/2704/25, № 686/5773/25, № 686/10819/25, № 686/12040/25, 
№ 686/14202/25, позивач не зазначав конкретний період часу, коли йому була заподіяна моральна шкода.
Отже, суд апеляційної інстанції при ухваленні 02 березня 2026 року оскаржуваної постанови у цій справі дійшов правильного висновку, що 
ОСОБА_1 у поданому 20 травня 2025 року позові просив відшкодувати моральну шкоду за весь період невиконання постанови суду у справі 
№ 2270/14181/11, а саме з часу набрання цією постановою законної сили 
(10 травня 2012 року) до 20 травня 2025 року (час подання позову).
Оскільки питання щодо відшкодування моральної шкоди за період з 10 травня 2012 року до 01 травня 2025 року вже було предметом судового розгляду 
у вказаних вище тотожних справах, судові рішення в яких набрали законної сили, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що наявні передбачені пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підстави для закриття провадження у справі в указаній частині позовних вимог. При цьому суд мотивовано зазначив, що зміна позивачем розміру стягнення, за незмінності підстав позову не свідчить про зміну предмета позову і не спростовує тотожність цих позовів.
Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної у період часу 
з 02 до 20 травня 2025 року
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У статті 56 Конституції України визначено, що кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема обов`язковість судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
У постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження 
№ 12-199гс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. постанову Великої Палати Верховного Суду 
від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження 
№ 14-400цс19)).
Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшли висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної у період часу з 02 до 20 травня 2025 року, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами факт завдання йому у вказаний період часу моральної шкоди внаслідок невиконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправним діянням заподіювача шкоди та завданою шкодою.
При цьому суди зазначили, що виконавче провадження із примусового виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду 
від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11 закінчено, а позивачеві був виданий новий паспорт замість втраченого старого, у який і було зобов`язано відповідним судовим рішенням вклеїти фотокартку ОСОБА_1 . Таким чином, право ОСОБА_1 захищено, порушення якого встановлено рішенням у справі № 2270/14181/11.
Подібні висновки щодо застосування зазначених норм матеріального права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 
2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19), постановах Верховного Суду від 17 листопада 2020 року у справі № 686/10710/18, (провадження № 61-125св19), від 25 жовтня 2021 року у справі № 686/27099/20 (провадження № 61-6880ск21), від 15 листопада 2021 року у справі 
№ 686/24617/20 (провадження № 61-10922св21).
Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для компенсації позивачу моральної шкоди.
Подібні висновки викладені в ухвалі Верховного Суду від 24 вересня 2024 року у справі № 686/11074/24 (провадження № 61-12593ск24), постанові Верховного Суду від 14 січня 2025 року у справі № 686/9306/24 (провадження 
№ 61-12592св24).
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Посилання в касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних (тотожних) правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20 (провадження № 61-2846св21), від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21 (провадження № 61-19019св21) 
та від 08 червня 2022 року у справі № 686/4032/21 (провадження 
№ 61-19006св21), є необґрунтованими, оскільки вони хоча і стосуються подібних правовідносин, проте зроблені за інших фактичних обставин, зокрема за обставин, відповідно до яких встановлено порушення права позивача тривалим невиконанням судового рішення.
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах першої та апеляційної інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
У постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження 
№ 14-446цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Виняткові повноваження зі встановлення обставин справи, їх оцінки передовсім належать суду першої інстанції та як виняток суду апеляційної інстанції.
Верховний Суд є судом оцінки права, а не встановлення факту. До повноважень суду касаційної інстанції належить перевірка правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права. Верховний Суд не має права вдаватися до оцінки обставин справи, їх встановлювати, змінювати саме ту оцінку, яку здійснили суди першої та апеляційної інстанцій як суди факту.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.
У частині шостій статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
З огляду на зміст касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, скарга є необґрунтованою, Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до таких висновків.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною.
Виходячи з викладеного, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягають окремому розгляду клопотання заявника про передачу справ № 686/8422/20, № 686/13784/21, № 686/4032/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду 
та Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, 
а також про його участь у розгляді справи.
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 
від 23 жовтня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду 
від 02 березня 2026 року.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:	І. М. Фаловська С. О. Карпенко С. Ю. Мартєв