ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року 
м. Київ

справа № 400/11909/23
адміністративне провадження № К/990/24229/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді - Яковенка М. М.,
суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
за участі:
секретаря судового засідання: Вітковська К. М.,
представник позивача Цюпа В. П.,
представник відповідача  Косовська І. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в касаційній інстанції адміністративну справу № 400/11909/23
за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря Баштанки» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря Баштанки» на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду (склад колегії суддів: Градовський Ю. М., Турецька І.О., Шеметенко Л. П.) від 25 квітня 2024 року,
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Зоря Баштанки» (далі - ТОВ «Зоря Баштанки») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 08 вересня 2023 року:
- № 759714290703, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 1 593 182 грн за період травень 2023 року;
- № 759914290703, яким за порушення строків реєстрації в ЄРПН податкових накладних у серпні 2021 року, червні, серпні 2022 року, березні 2023 року застосовано штрафні санкції на суму 3 400 грн.
2. В обґрунтування позову позивач зазначав, що висновки ДПС про порушення законодавства з боку ТОВ «Зоря Баштанки» є хибними, заснованими на припущеннях, та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
Зокрема позивач наголошував, що сума від`ємного значення з ПДВ (податковий кредит) сформований ТОВ «Зоря Баштанки» у відповідності до вимог законодавства і порушень при його формуванні позивачем не допущено. Відповідно, вважає безпідставним та незаконним зменшення суми від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 1 593 182 грн за період травень 2023 року на підставі податкового повідомлення-рішення № 759714290703 від 08 вересня 2023 року.
Крім того, позивач вважає незаконним та безпідставним виключення з податкового кредиту суми ПДВ 318 382,68 грн та застосування штрафних санкцій у розмірі 3 400 грн згідно податкового повідомлення-рішення № 759914290703 від 08 вересня 2023 року, оскільки придбаний гексан ТОВ «Зоря Баштанки» використовує у господарській діяльності, про що свідчать первинні документи.
3. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року позов задоволено. 
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 08 вересня 2023 року № 759714290703, № 759914290703.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь ТОВ «Зоря Баштанки» судові витрати в розмірі 23 948,73 грн.
4. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року скасовано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року, і прийнято по справі нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ТОВ «Зоря Баштанки» відмовлено.
5. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, 24 червня 2024 року ТОВ «Зоря Баштанки» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року залишити в силі.
6. Після усунення недоліків касаційної скарги, ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2024 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, встановлено строк для подання відзиву. Витребувані матеріали справи.
7. Через систему «Електронний суд» 19 серпня 2024 року до Верховного Суду від Головного управління ДПС у Миколаївській області надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому останнє просить касаційну скаргу ТОВ «Зоря Баштанки» залишити без задоволення, а постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року залишити без змін.
8. Також, 27 серпня 2024 року через систему «Електронний суд» до Верховного Суду від ТОВ «Зоря Баштанки» надійшли додаткові пояснення по справі. 
9. Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2026 року закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її розгляд у відкрите судове засідання.
10. 15 січня 2026 року від Головного управління ДПС у Миколаївській області та 19 січня 2026 року від ТОВ «Зоря Баштанки» до Верховного Суду надійшли клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
11. Ухвалами Верховного Суду від 19 та 20 січня 2026 року вказані клопотання задоволено.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
12. Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 02 серпня 2023 року по 08 серпня 2023 року уповноваженими посадовими особами Головного управління ДПС у Миколаївській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Зоря Баштанки» з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість за травень 2023 року.
13. За результатами проведеної перевірки складено акт перевірки від 15 серпня 2023 року № 7028/14-29-07-03/38556258, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог:
- абзацу «г» пункту 198.5 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого завищено суму від`ємного значення з податку на додану вартість за травень 2023 року на суму з ПДВ 1 622 660 грн;
- абзацу «г» пункту 198.5 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України, а саме: не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних в травні 2023 року податкову накладну на обсяг поставки 1 910 296 грн, крім того ПДВ 318 382,68 грн;
- пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України, порушено строки реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у серпні 2021 року, червні, серпні 2022 року, березні 2023 податкову накладні на обсяг поставки 1 170 490,99 грн, крім того ПДВ 234 098,19 грн, а саме:
за серпень 2021 року на обсяг поставки 147 389,57 грн сума ПДВ 29 477,91 грн;
за червень 2022 року на обсяг поставки 81 246 грн сума ПДВ 16 249,20 грн;
за серпень 2022 року на обсяг поставки 147 389,56 грн сума ПДВ 29 477,91 грн;
за березень 2022 року на обсяг поставки 794 465,86 грн сума ПДВ 158 893,17 грн.
14. На підставі встановлених порушень, 08 вересня 2023 року податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:
- за № 759714290703, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 1 593 182 грн за період травень 2023 року;
- за № 759914290703, яким за порушення строків реєстрації в ЄРПН податкових накладних у серпні 2021 року, червні, серпні 2022 року, березні 2023 року застосовано штрафні санкції на суму 3 400 грн.
15. Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
16. Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що Товариство, отримавши від контрагентів товар, що підтверджується первинними документами (договорами, видатковими накладними), здійснивши оплату за отриманий товар та перевіривши наявність реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, керуючись вимогами статті 198 ПК України, правомірно включило до складу податкового кредиту суми ПДВ, зазначені в податкових накладних, а тому податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню. 
17. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення контролюючий орган не надав належну оцінку представленим первинним документам податкового та бухгалтерського обліку, та помилково вважав, що платником податку допущенні порушення податкового законодавства та не надано до перевірки повний затребуваний пакет документів.
18. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що податковий орган, провівши документальну позапланову виїзну перевірку позивача та встановивши вищевказані порушення вимог податкового законодавства, дійшов правомірного та законного висновку про прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
19. При цьому апеляційний суд погодився з висновками контролюючого органу про те, що ТОВ «Зоря Баштанки» при заповненні Додатку 2 «Довідка про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2)» за травень 2023 року недостовірно зазначено суму від`ємного значення з податку на додану вартість, а також періоди, в яких виникло від`ємне значення звітного (податкового) періоду, яке зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Зокрема встановлено, невірний період формування від`ємного значення та суми сформованого від`ємного значення попередніх періодів, у зв`язку з наданням уточнюючих розрахунків з ПДВ, відповідно до Додатку 2 до податкової звітності з податку на додану вартість за травень 2023 року, зокрема формування від`ємного значення за період листопад 2021 року в розмірі 653 532 грн та в розмірі 575 540 грн за липень 2022 року, яке фактично відсутнє.
20. Що стосується встановлених порушень вимог абзацу «г» пункту 198.5 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України, то суд апеляційної інстанції зауважив, що ТОВ «Зоря Баштанки» занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на суму ПДВ 318 383 грн за період травень 2023 року із суми придбаного товару (н- гексану). 
21. Такі висновки апеляційного суду мотивовані тим, що господарські операції між позивачем та його контрагентом ТОВ «СБПМ» (предметом яких є поставка н-гексану) є нереальними з огляду дефектність первинних документів, наданих на їх підтвердження. 
22. Зокрема, позивачем надано видаткові накладні, виписані ТОВ «СБПМ» на адресу ТОВ «Зоря Баштанки», відповідно до яких не встановлено особу, яка отримувала н-гексан, а саме: з боку ТОВ «Зоря Баштанки» проставлено лише підпис без зазначення ПІБ особи, яка приймала н-гексан. Також до перевірки не надано технічні паспорти, сертифікати відповідності на н-гексан, який був поставлений на адресу ТОВ «Зоря Баштанки» та забезпечували б гарантію якості на цей товар та контроль якості в процесі використання даного товару в господарській діяльності.
23. Водночас в наданих до заперечення завірених актах на списання н-гексану відсутня інформація щодо того, хто передав Товар (найменування організації, яка списує товар у власній господарській діяльності, П.І. матеріально-відповідальної особи), кому (найменування отримувача, П.І. матеріально-відповідальної особи) передано товар для списання у власній господарській діяльності, за якою адресою здійснено списання товару, підстави виконання послуг (договір, розпорядження керівника) тощо.
24. При цьому, як до заперечення на акт перевірки, так і до перевірки не було надано видаткові накладні (у переробку) на передачу н-гексану в кількості 349 кг, які згідно наданих актів списання, які надані до заперечення, нібито були списанні у виробництві ТОВ «Зоря Баштанки».
25. Крім того апеляційний суд зауважив, що на запит контролюючого органу ТОВ «Зоря Баштанки» не надано первинні бухгалтерські та інші документи, пояснення, які б доводили використання в господарській діяльності н-гексану та відсутня інформація щодо його залишків, місць зберігання, використання у господарській діяльності.
26. З огляду на наведене апеляційний суд дійшов висновку про те, що н-гексан в кількості 36,96 т на загальну суму 1 910 296 грн, у тому числі ПДВ 318 382,68 грн, вважається використаними підприємством в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
27. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у справі.
28. Як на підставу для касаційного оскарження постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
29. Зокрема в доводах касаційної скарги позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення застосував пункти 44.6, 44.7 статті 44, пункт 46.1 статті 46, підпункт 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункти 198.2, 198.3, підпункт «г» пункту 198.5, пункт 198.6 статті 198, пункти 200.1, 200.4 статті 200, пункти 201.1, 201.10 статті 201 ПК України, Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21, статтю 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV), Положення про документальне забезпечення запасів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 без врахуванням висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі № 810/3697/16, від 12 червня 2018 року по справі № 812/1294/17, від 28 серпня 2018 року по справі № 810/2744/13-а, від 10 вересня 2019 року по справі № 826/11818/13-а, від 15 червня 2020 року по справі № 440/17/19.
30. Скаржник вказує, що Верховний Суд у перелічених вище постановах виснував, що табличній частині в колонці 2 Додатку 2 до декларації з ПДВ допущено помилку у зазначенні місяців, у яких виникло від`ємне значення, замість місяців 05, 02, 05, 07 помилково вказано 06, 03, 06, 08, що своїм наслідком не вплинуло на розрахунки з бюджетом та на розмір від`ємного значення. 
31. Водночас апеляційний суд наведені вище висновки Верховного Суду не врахував та не зазначив яким чином допущена технічна помилка в назві місяця вплинула на розмір від`ємного значення ПДВ позивача.
32. Крім того скаржник зауважує, що суд апеляційної інстанції роблячи висновок про те, що ТОВ «Зоря Баштанки» занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на суму ПДВ 318 383 грн за період травень 2023 року із суми придбаного товару (н-гексану), з огляду на те, що н-гексан вважається використаним підприємством в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, не врахував висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2018 року по справі № 816/1587/17, від 13 серпня 2020 року по справі № 520/4829/19, від 21 жовтня 2020 року по справі № 620/846/19, від 20 грудня 2018 року по справі № 910/19702/17, від 29 січня 2020 року по справі № 916/922/19, від 21 вересня 2021 року по справі № 918/1026/20, від 29 січня 2020 року по справі № 916/922/19, від 04 листопада 2019 року по справі № 905/49/15, від 29 листопада 2019 року по справі № 914/2267/18, від 05 грудня 2018 року по справі № 915/878/16.
33. Зокрема скаржник, з посиланням на правові позиції Верховного Суду, викладені у перелічених вище постановах, вказує, що сертифікат якості не є первинним документом, який впливає чи є підставою для формування підприємством податкового кредиту. Сертифікат якості не є документом бухгалтерського чи податкового обліку, а є лише документом, що посвідчує якість товару, а не факт проведення господарської операції. Відсутність таких сертифікатів не може свідчити про відсутність господарської операції, та не може бути підставою для позбавлення підприємства права на податковий кредит. Крім того скаржник вказує, що з 01 січня 2018 року сертифікація в Україні є необов`язковою.
34. Скаржник також наголошує, що первинні документи, такі як видаткові накладні, міжнародні товарно-транспортні накладні (СМR), платіжні інструкції, інформація що міститься в базах податкового органу, про яку відповідач зазначив в апеляційні скарзі, свідчать про фактичний рух активів та зміни у зобов`язаннях платника податків, тобто підтверджують реальність факту придбання н-гексану позивачем. 
35. При цьому вказує, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для її невизнання, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання.
36. Окремо скаржник звертає увагу й на те, що видаткові накладні згідно яких було здійснено передачу н-гексану від ТОВ «СБПМ» на адресу ТОВ «Зоря Баштанки» підписані безпосередньо керівником підприємства Олексієм Гераковим, його підпис міститься і в позовній заяві і в завірених ним документах, що надані до позовної заяви. Окрім того зазначені видаткові накладні окрім підпису містять ще й печатку ТОВ «Зоря Баштанки».
36.1. Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні касаційної скарги у повному обсязі.
36.2. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення касаційної скарги. Наполягав на правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
37. Верховний Суд, переглянувши оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.
38. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
39. Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.
40. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
41. Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
42. Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані положеннями Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
43. Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.
44. Відповідно до визначення терміну «первинний документ», яке наведене в статті 1 Закону № 996-ХІV - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
45. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо її закінчення.
46. У силу вимог статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
47. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
48. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
49. Статтею 1 Закону № 996-ХІV передбачено, що господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
50. Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
51. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
52. Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.
53. Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 вказаного Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 зазначеного Кодексу;
в) ввезення товарів на митну територію України;
г) вивезення товарів за межі митної території України;
е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
54. Пунктом 187.1 статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
55. Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
56. Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
57. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК України).
58. Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
59. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац другий цього пункту).
60. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).
61. Стаття 200 ПК України регламентує порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.
62. Відповідно до пункту 200.1 цієї статті сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
63. Згідно пункту 200.4 статті 200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
64. Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можна дійти висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної та зареєстрованої податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції. 
65. Водночас норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкових вигод, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів. 
66. У справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є фіктивними, сталою є практика правозастосування Верховним Судом, яка, якщо її узагальнити, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді права платника податків на формування в податковому обліку податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язано з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника. Господарські операції мають відповідати економічному змісту, відображеному в укладених платником податків договорах, та підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
67. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.
68. Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податків даних податкового обліку.
69. Верховними Судом вже сформована стала та послідовна практика щодо застосування наведених норм права. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19, виснувала, зокрема, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.
70. Такий висновок Велика Палата зробила, застосувавши норму частини восьмої статті 9 Закону № 996-XIV, згідно з якою відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Цю норму Велика Палата тлумачила як таку, в якій відображено принцип індивідуальної відповідальності платника податків за внесення недостовірних відомостей до первинних документів.
71. Велика Палата Верховного Суду також звернула увагу на те, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі лише наявність вироку щодо контрагента платника податків, факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
72. У справі, яка розглядається, судами встановлено, що в межах своєї господарської діяльності, 03 грудня 2021 року між ТОВ «Зоря Баштанки» з контрагентом-постачальником ТОВ «СБПМ» (код ЄДРПОУ 36424641) було укладено Договір поставки за №0312/21-КП, за яким постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця продукцію н-гексан (надалі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар, на умовах, в кількості та по ціні відповідно до Специфікації, які є невід`ємною частиною даного Договору.
73. Поставка товару здійснюється на умовах DDP (відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів «ІНКОТЕРМС» в редакції 2010 року) склад Постачальника за адресою: вул. Промислова,4, м. Баштанка, Миколаївської обл., якщо інші умови та місце поставки не визначено в Специфікації на поставку Товару.
74. Факт придбання у контрагента н-гексану підтверджується договором поставки № 0312/21-КП від 03 грудня 2021 року, видатковими накладними № 1975 від 14 грудня 2021 року, № 740 від 13 травня 2022 року, рахунки на оплату № 955 від 14 грудня 2021 року, № 325 від 02 травня 2022 року.
75. Факт оплати придбаного Товару підтверджують платіжні інструкції № 115 від 14 грудня 2022 року (400 000 грн), № 116 від 15 грудня 2022 року (400 000 грн),№ 119 від 17 грудня 2022 року (350 296 грн), № 254 від 13 травня 2023 року (800 000 грн), № 258 від 16 травня 2023 року (200 000 грн).
76. Факт походження н-гексану, придбаного у ТОВ «СБПМ», та його доставку до ТОВ «Зоря Баштанки» підтверджують Міжнародні товарно-транспортні накладні (СМR) А № 352706 та А № 381960.
77. Як встановлено судами попередніх інстанцій, н-гексан був придбаний ТОВ «Зоря Баштанки» у ТОВ «СБПМ» імпортного походження та був завезений постачальником ТОВ «СБПМ» на територію України з Румунії.
78. При цьому згідно пояснень позивача, н-гексан застосовується при екстрагуванні рослинної олії. Екстракційний спосіб вилучення масел є найбільш економічним, забезпечує максимальне знежирення олійної сировини, дозволяє отримати високу якість олії та знежиреного залишку шроту. Оскільки н-гексан не розчиняється у воді, він є ефективним засобом для відділення жирів від інших речовин. Відповідно, виробництво олії соняшникової, що в свою чергу здійснювало ТОВ «Зоря Баштанки», без використання н-гексану не можливе.
79. Водночас як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, факт використання н-гексану у процесі виробництва олії підтверджує картка рахунку № 203. Зазначена картка рахунку надавалась податковому органу разом з запереченнями на акт перевірки.
80. Крім того, з метою підтвердження використання н-гексану в господарській діяльності ТОВ «Зоря Баштанки», а саме процесі виробництва олії, відповідачу надавались видаткові накладні, акти на передачу готової продукції та акти списання матеріалів.
81. Проаналізувавши такі документи на предмет їх належності та достатності суд першої інстанції встановив, що надані позивачем первинні документи, копії яких долучено до матеріалів справи, в повній мірі дають можливість встановити зміст та обсяг господарських операцій, в них визначено найменування поставлених товарів, їх кількість та вартість, а також сторони господарських операцій, що, відповідно, свідчить про те, що вказані документи у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтверджують факт здійснення між сторонами господарських операцій.
82. При цьому, вирішуючи спір у цій частині, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що наданих позивачем документів та пояснень достатньо для підтвердження використання придбаних платником товарів (н-гексану) в його господарській діяльності.
83. Суд же апеляційної інстанції, формуючи свої висновки щодо відповідності оскаржуваних індивідуальних актів вимогам частини другої статті 2 КАС України, норми права застосував формально, безвідносно до обставин цієї справи.
84. А тому, твердження відповідача, підтримане судом апеляційної інстанції, про використання позивачем н-гексану поза межами його господарської діяльності, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
85. Крім того, відповідачем не надано доказів невідповідності господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, їх збитковості тощо, які б окремо або в сукупності свідчили, що вчинення таких операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).
86. Водночас надаючи оцінки твердженням відповідача, з якими погодився суд апеляційної інстанції, щодо відсутності сертифікатів відповідності (якості) н-гексану, колегія судів звертає увагу, що згідно сталої судової практики Верховного Суду, сертифікат відповідності (якості) на товар не є документом бухгалтерського чи податкового обліку, а є лише документом, що посвідчує якість товару, а не факт проведення господарської операції, тому відсутність такого сертифікату сама по собі не може свідчити про відсутність господарської операції.
87. Суд не приймає до уваги посилання податкового органу на окремі недоліки в оформленні первинних документів платника податків, зокрема у видаткових накладних, оскільки формальні недоліки в первинних документах повинні оцінюватися в сукупності з іншими обставинами справи. Перевагу необхідно надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту. Первинні документи повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.
88. При цьому, сама собою наявність, або відсутність окремих документів, а також помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю, мали місце.
89. З огляду на наведене, висновки відповідача, з якими погодився суд апеляційної інстанції, про заниження ТОВ «Зоря Баштанки» податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму ПДВ 318 383 грн за період травень 2023 року із суми придбаного товару (н-гексану), є помилковими.
90. Також контролюючим органом в рамках проведеної перевірки встановлено порушення ТОВ «Зоря Баштанки» абзацу «г» пункту 198.5 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення з податку на додану вартість за травень 2023 року на суму ПДВ 1 304 277 грн. 
91. Такі порушення, на думку відповідача, мали місце внаслідок того, що ТОВ «Зоря Баштанки» при заповненні Додатку 2 «Довідка про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2)» за травень 2023 року недостовірно зазначено суму від`ємного значення з податку на додану вартість, а також періоди, в яких виникло від`ємне значення звітного (податкового) періоду, яке зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. 
92. Зокрема, податковим органом встановлено невірний період формування від`ємного значення та суми сформованого від`ємного значення попередніх періодів, у зв`язку з наданням уточнюючих розрахунків з ПДВ, відповідно до Додатку 2 до податкової звітності з податку на додану вартість за травень 2023 року, зокрема формування від`ємного значення за період листопад 2021 року в розмірі 653 532 грн та в розмірі 575 540 грн за липень 2022 року, яке фактично відсутнє.
93. Надаючи оцінку таким доводам, колегія суддів виходить з наступного.
94. За визначенням у пункті 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.
95. За нормами пункту 46.5 цього ж Кодексу форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
96. Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21 та зареєстровано у Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за № 159/28289 (далі Порядок № 21).
97. Відповідно до підпункту 5 пункту 5 розділу V Порядку № 21 сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3) відображається у рядку 21. При цьому, до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду включається від`ємне значення попереднього звітного періоду 16.1 Декларації.
98. У складі податкової декларації з податку на додану вартість подаються передбачені Порядком № 21 додатки (у разі заповнення даних у відповідних рядках декларації), зокрема, додаток 2 «Довідка про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду» (Д2) (далі - Додаток 2), форму якого затверджено Наказом № 21.
99. Форма Додатку 2 до податкової декларації з податку па додану вартість, затверджена Наказом № 21, передбачає розшифровування суми від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р. 21), у розрізі звітних (податкових) періодів, в яких виникли такі значення.
100. Отже, з аналізу підпункту «в» пункту 200.4. статті 200 ПК України слідує, що при від`ємному значенні різниці між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду, така сума зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
101. Тобто, від`ємне значення накопичується протягом попередніх звітних періодів, і може бути заявлено до бюджетного відшкодування одночасно в будь-якому звітному періоді.
102. Водночас нормами ПК України та Порядку № 21 не встановлено строку, протягом якого сума від`ємного значення з податку на додану вартість може зараховуватись до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
103. Як свідчать матеріали справи, позивач в усіх судових інстанціях наголошував, що ТОВ «Зоря Баштанки» при заповненні Додатку 2 «Довідка про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2)» за травень 2023 року було помилково зазначено у листопаді 2021 року суму податкового кредиту у розмірі 653 532 грн, яка мала місце у грудні 2021 року та помилково вказано у липні 2022 року суму податкового кредиту 575 540 грн замість серпня 2022 року. Допущені технічні помилки були усунуті шляхом подачі уточнюючих розрахунків, які були прийняті контролюючим органом та враховано за особовим рахунком.
При розгляді справи позивачем надано до суду сформовану таблицю виникнення та формування від`ємного значення ПДВ (податкового кредиту) на підставі поданих позивачем податкових декларацій з ПДВ протягом періоду липень 2021 року травень 2023 року.
105. У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі № 810/3697/16 викладено правовий висновок, що допущення платником податків технічної помилки (описки) при заповненні декларації та додатків до неї не може бути підставою для висновку про завищення бюджетного відшкодування у разі якщо фактична сплата ПДВ підтверджується відповідними первинними документами.
106. У постанові від 12 червня 2018 року по справі № 812/1294/17 Верховний Суд зазначив, що: «помилкове зазначення позивачем звітного (податкового) періоду, у якому виникло значення - травень місяць, не потягло за собою помилкове визначення суми податку, фактично сплаченої у попередніх та звітному (податковому) періодах постачальниками товарів/послуг до Державного бюджету України у червні 2017 року. Допущена позивачем помилка при зазначені звітного (податкового) періоду, у якому виникло від`ємне значення, у додатку 3 до податкової декларації з податку' на додану вартість у червні 2017 року не потягло за собою помилкове визначення суми податку, фактично сплаченої у попередніх та звітному (податковому) періодах постачальниками товарів/послуг до Державного бюджету України у червні 2017 року, що доводить безпідставність зменшення відповідачем суми бюджетного відшкодування та застосування штрафних (фінансових) санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням».
107. Крім того, у постанові від 15 червня 2020 року по справі № 440/17/19 Верховний Суд зазначив, що «Ураховуючи, що реальність вищевказаних господарських операцій податковим органом під сумнів не ставиться, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що некоректне заповнення реквізитів контрагентів платника (ІПН) саме по собі не призвело до заявлення до відшкодування необґрунтованих сум і не може бути підставою для відмови у бюджетному відшкодуванні».
108. Також, Верховний Суд у постанові від 10 вересня 2019 року по справі № 826/11818/13-а вказав, що «підставою для зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість є встановлення в ході перевірки результатів діяльності платника податків безпідставного завищення відповідного показника».
109. Отже, колегія суддів зазначає, що допущення платником податків технічної помилки (описки) при заповненні декларації та додатків до неї не може бути підставою для висновку про завищення бюджетного відшкодування у разі, якщо фактична сплата ПДВ підтверджується відповідними первинними документами.
110. Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачем не було допущено завищення розміру від`ємного значення, а лише допущено технічні помилки під час заповнення Додатку 2 до податкової декларації з податку' на додану вартість за травень 2023 року, а саме помилково вказано звітний податковий період листопад 2021 року замість грудень 2021 року та липень 2022 року замість серпня 2022 року. Реальність господарських операцій податковим органом під сумнів не ставиться.
111. Крім того, правомірність декларування позивачем суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у декларації за травень 2023 року повністю підтверджується первинними документами.
112. За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не було допущено порушень положень пунктів 200.1, 200.4 статті 200 ПК України стосовно формування податкового кредиту та декларування суми від`ємного значення, яке враховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у декларації за травень 2023 року.
113. Таким чином, враховуючи встановлені обставин у справі, а також враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, суд першої інстанції, на відміну від суду апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про задоволення розглядуваних позовних вимог.
114. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
115. За змістом статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
116. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального права, прийнято з дотриманням норм процесуального права, але помилково було скасовано апеляційним судом, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню, з залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 344, 349, 352, 355, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря Баштанки» задовольнити.
Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року у справі № 400/11909/23 скасувати.
Залишити в силі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року у справі № 400/11909/23.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М. М. Яковенко
Судді І. В. Дашутін
О. О. Шишов