ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 488/3868/17
провадження № 61-5416св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Адміністрація Корабельного району Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 13 грудня 2023 року в складі судді Чернявської Я. Ю. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 05 березня 2024 року в складі колегії суддів: Базовкіної Т. М., Царюк Л. М., Яворської Ж. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у якому просив визнати незаконним і скасувати рішення виконавчого комітету Корабельної районної ради народних депутатів № 50 від 23 березня 1990 року в частині оформлення на ОСОБА_7 у будинку АДРЕСА_1 самовільно побудованих господарських споруд, а саме: 18,9 кв.м жилої площі в житловому будинку літ. «А», нежитлової прибудови літ. «А-1» розміром 8,36 м х 2,75 м, сіней літ. «а» розміром 2,35 м х11,7 м, сараю літ. «Д», розміром 2,85х5,8 м, сараю літ. «Ж», розміром 3,06х5,91 м, сараю літ. «К», розміром 3,53х3,13 м, сараю літ. «Н», розміром 4,06х2,0 м, літнього душу «М», вбиральні літ. «Л», гаража літ. «З», навісу літ. «Е».
На обґрунтування своїх вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати -  ОСОБА_8 . Він є єдиним спадкоємцем після її смерті, оскільки його сестра - ОСОБА_9 відмовилася від спадщини на його користь.
У свою чергу ОСОБА_8 прийняла спадщину після смерті своєї матері - ОСОБА_10 , яка померла в 1992 року та була єдиним власником житлового будинку АДРЕСА_1 .
ОСОБА_10 мала ще й сина - ОСОБА_7 , дітьми якого є відповідачі.
Під час вирішення у 2012 року спору про поділ спадкового жилого будинку та земельної ділянки йому стало відомо, що рішенням виконавчого комітету Корабельної районної ради народних депутатів № 50 від 23 березня 1990 року за ОСОБА_7 було оформлено право власності на самовільно споруджені ним об`єкти нерухомості, розташовані біля будинку АДРЕСА_1 , а саме: на сіни літ. «а» розміром 2,35 м х 11,7 м, нежитлову прибудову літ. «А1» розміром 8,36 м х 2,75 м, сарай літ. «Д» розміром 2,38 м х 5,8 м, сарай літ. «Ж» розміром 3,06 м х 5,91 м, сарай літ. «К» розміром 3,53 м х 3,13 м, сарай літ. «Н» розміром 4,06 м х 2 м, літній душ літ. «М», вбиральню літ. «Л», гараж літ. «З» розміром 3,92 м х 6 м, навіс літ. «Е» розміром 2,83 м х 2,37 м, та на збільшену житлову площу будинку розміром 51,6 кв.м.
Посилаючись на те, що на час прийняття цього рішення власником житлового будинку була ОСОБА_10 , що виключало визнання за іншими особами право на житлові та нежитлові приміщення, що є складовими будинку, просив позов задовольнити.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 30 січня 2019 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 травня 2019 року, у позові відмовлено.
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що адміністрація Корабельного району не є правонаступником виконкому Корабельної районної ради, а тому ОСОБА_1 пред`явив позов до неналежного відповідача.
Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 30 січня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 травня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд виходив з того, що суд формально розглянув справу, не забезпечив повний та всебічний розгляд справи, не перевірив належним чином доводів позивача щодо наявності правонаступника виконавчого комітету Корабельної районної ради народних депутатів, тому дійшов до передчасного висновку про відмову в позові.
Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 13 грудня 2023 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 05 березня 2024 року, у позові відмовлено.
Суди виходили з того, що звернення позивача з цим позовом до суду не є належним способом захисту. Питання законності рішення виконавчого комітету Корабельної районної ради народних депутатів міста Миколаєва від 23 березня 1990 року № 50 вже було вирішено судовим рішенням в іншій справі № 2-12/2010, що набрало законної сили.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У квітні 2024 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_11 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 30 січня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 травня 2019 року й ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 05 травня 2020 року в справі № 462/1055/19, від 24 січня 2024 року в справі № 128/3494/21, від 29 лютого 2024 року в справі № 748/1125/21;підстави, передбачені частиною третьою статті 411 ЦПК України.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що в справі № 2-12/2010 оскаржувалося свідоцтво про право на спадщину за законом. Обставини щодо законності чи незаконності рішення виконавчого комітету Корабельної районної ради народних депутатів № 50 від 23 березня 1990 року у зазначеній справі не встановлювалися.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
20 травня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
На підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 27 червня 1968 року та свідоцтва про право на спадщину від 27 червня 1968 року, виданих державним нотаріусом П`ятої миколаївської державної нотаріальної контори Гусаренко І. М., власником домоволодіння на АДРЕСА_1 була ОСОБА_10 .
Вона мала двох дітей: ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які проживали за вказаною адресою.
На земельній ділянці, де знаходився спірний будинок, з дозволу його власника, як зазначають відповідачі, але без будівельної документації, ОСОБА_7 збудував ряд об`єктів нерухомості.
Рішенням виконавчого комітету Корабельної районної ради народних депутатів від 23 березня 1990 року № 50 вирішено оформити за ОСОБА_7 право особистої власності на: сіни літ. «а» розміром 2,35 м х 11.7 м, нежитлову прибудову літ. «А1» розміром 8,36 м х 2,75 м, сарай літ. «Д» розміром 2,83 м х 5,8 м, сарай літ. «Ж» розміром 3,06 м х 5,91 м, сарай літ. «К» розміром 3,53 м х 3,13 м, сарай літ. «Н» розміром 4,06 м х 2 м, літній душ літ. «М», вбиральню літ. «Л», гараж літ. «З» розміром 3,92 м х 6 м, навіс літ. «Е» розміром 2,83 м х 2,37 м та на збільшену на 18,9 кв.м житлову площу будинку розміром 51,6 кв.м, які розташовані на АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 померла.
Спадщину після смерті ОСОБА_10 прийняли її дочка - ОСОБА_8 і син - ОСОБА_7 , який був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер.
Після його смерті до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулись його спадкоємці за законом: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .
04 лютого 2005 року ОСОБА_8 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, видане П`ятою миколаївською державною нотаріальною конторою, на частину спадкового майна ОСОБА_10 - житловий будинок на АДРЕСА_1 .
Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 24 березня 2010 року в справі № 2-12/2010 визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 04 лютого 2005 року ОСОБА_8 на частину спадкового майна - житловий будинок на АДРЕСА_1 , у частині виключення зі спадкового майна збільшеної на 18,9 кв.м житлової площі у житловому будинку літ. «А», нежилої прибудови літ. «А-1» розміром 8,36 м х 2,75 м, сіней літ. «а» розміром 2,35 м х 11,7 м, сарай літ. «Д» розміром 2,83 м х 5,8 м, сарай літ. «Ж» розміром 3,06 м х 5,91 м, сарай літ. «К» розміром 3,53 м х 3,13 м, сарай літ. «Н» розміром 4,06 м х 2 м, літній душ літ. «М», вбиральню літ. «Л», гараж літ. «З» розміром 3,92 м х 6 м, навіс літ. «Е» розміром 2,83 м х 2,37 м та скасовано його реєстрацію в Миколаївському МБТІ.
Крім цього, цим рішенням суду визнано право власності за ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в рівних частинах на збільшену на 18,9 кв.м житлової площі у житловому будинку літ. «А», нежилу прибудови літ. «А-1» розміром 8,36 м х 2,75 м, сіней літ. «а» розміром 2,35 м х 11,7 м, сарай літ. «Д» розміром 2,83 м х 5,8 м, сарай літ. «Ж» розміром 3,06 м х 5,91 м, сарай літ. «К» розміром 3,53 м х 3,13 м, сарай літ. «Н» розміром 4,06 м х 2 м, літній душ літ. «М», вбиральню літ. «Л», гараж літ. «З» розміром 3,92 м х 6 м, навіс літ. «Е» розміром 2,83 м х 2,37 м, що розташовані на АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 17 березня 2011 року рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 24 березня 2010 року залишено без змін.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.
Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
Обрання неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.
У цій справі ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами про визнання незаконним і скасування рішення виконавчого комітету Корабельної районної ради народних депутатів від 23 березня 1990 року № 50.
Вказаним рішенням виконавчого комітету за ОСОБА_7 (правонаступниками якого є відповідачі) було оформлено право особистої приватної власності на частину об`єктів нерухомого майна, розташованих на АДРЕСА_1 .
Позивач посилався на те, що внаслідок прийняття цього рішення зменшено склад спадкового майна після смерті ОСОБА_10 , чим порушено права спадкоємців її майна.
Водночас установлено, що спір між сторонами щодо складу спадкового майна після смерті ОСОБА_10 вже вирішений рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 24 березня 2010 року, що набрало законної сили, у справі № 2-12/2010.
Підставою для ухвалення рішення суду в справі № 2-12/2010 та виключення зі складу спадкового майна спірних приміщень було рішення виконавчого комітету Корабельної районної ради народних депутатів від 23 березня 1990 року № 50. Тобто законність цього рішення була предметом дослідження судами в зазначеній справі, у якій брала участь ОСОБА_8 , спадкоємцем якої є позивач, і яка наводила свої доводи щодо незаконності такого рішення.
Стаття 8 Конституції України визначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, фундаментальним елементом якого є правова визначеність.
Обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України).
Як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, фактично пред`явлення ОСОБА_1 цього позову про визнання незаконним і скасування рішення виконавчого комітету від 23 березня 1990 року № 50 спрямоване на створення підґрунтя для перегляду судових рішень у справі № 2-12/2010, які набрали законної сили, що не відповідає правовій визначеності.
Більше того, враховуючи, що на час пред`явлення позову спірні об`єкти нерухомого майна належать відповідачам на праві власності на підставі рішення суду, саме по собі скасування рішення виконавчого комітету про оформлення права власності на це майно за спадкодавцем відповідачів від 23 березня 1990 року в будь-якому випадку не призведе до поновлення прав позивача, які він вважає порушеними внаслідок прийняття цього рішення.
З огляду на викладене правильним є висновок судів про відмову в позові у зв`язку із обранням позивачем неналежного способу захисту.
Висновки судів не суперечать висновкам, викладеним Верховним Судом у наведених у касаційній скарзі постановах.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріально і процесуального права.
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх скасування.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 13 грудня 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 05 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська	
Судді:	А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов