ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року 
м. Київ
справа №640/13105/21
адміністративне провадження № К/990/20278/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: суддя-доповідач - Стародуб О.П., судді: Бевзенко В.М., Єзеров А.А., розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробниче підприємство «РЕСТІН» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 (суддя Жукова Є.О.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 (судді Сорочко Є.О., Коротких А.Ю., Чаку Є.В.)
у справі №640/13105/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробниче підприємство «РЕСТІН» до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України, треті особи: Київська міська рада, ОСОБА_1, за участі заступника Генерального прокурора, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково - виробниче підприємство «РЕСТІН» звернулося до суду з позовом, в якому просило:
- визнати протиправною і скасувати відмову Міністерства культури та інформаційної політики України, викладеної в листі від 22.08.2019 №395/10-2/72-19 у погодженні проектної документації об`єкта «Будівництво офісно - житлового та готельного комплексу з допоміжними приміщеннями та паркінгом по вул. Жилянській, 96 -А у Голосіївському районі міста Києва»;
- визнати погодженою Міністерством культури та інформаційної політики України вказану проектну документацію об`єкта «Будівництво офісно - житлового та готельного комплексу з допоміжними приміщеннями та паркінгом по вул. Жилянській, 96 -А у Голосіївському районі міста Києва»;
- зобов`язати Міністерство культури та інформаційної політики України видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково - виробниче підприємство «РЕСТІН» дозвіл на проведення земляних робіт з метою виконання робіт на об`єкті: «Будівництво офісно - житлового та готельного комплексу з допоміжними приміщеннями та паркінгом по вул. Жилянській, 96 -А у Голосіївському районі міста Києва».
В обґрунтування позовних вимог покликався на пропуск відповідачем визначених законом строків погодження проектної документації позивача та розгляду питання щодо надання позивачу дозволу на проведення земляних робіт, у зв`язку з чим, на думку позивача, у цьому випадку підлягає застосуванню принцип мовчазної згоди, який надає ТОВ «Науково-виробниче підприємство «РЕСТІН» на здійснення діяльності, щодо якої товариство зверталось до Міністерства культури та інформаційної політики України.
Крім того, позивач покликався те, що зважаючи на відсутність належним чином затверджених меж історичного ареалу м. Києва, меж та режимів використання зон охорони у м. Києві, у Міністерства культури та інформаційної політики України відсутні підстави вважати, що об`єкт: «Будівництво офісно-житлового та готельного комплексу з допоміжними приміщеннями та паркінгом по вул. Жилянській, 96-А у Голосіївському районі м Києва» знаходиться у межах історичного ареалу, а відтак відповідач не мав встановлених законодавством повноважень для відмови у погодженні проектної документації/проекту «Будівництво офісно-житлового та готельного комплексу з допоміжними приміщеннями та паркінгом по вул. Жилянській, 96-А у Голосіївському районі м. Києва».
ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ТОВ «НВП «Рестін» є замовником будівництва об`єкту «Будівництво офісно-житлового та готельного комплексу з допоміжними приміщеннями та паркінгом по вул. Жилянській, 96-А у Голосіївському районі м. Києва».
Земельна ділянка, на якій планується будівництво вказаного об`єкта, належить позивачу на праві оренди, відповідно до договору оренди від 14.09.2020, рішення Київської міської ради від 29.04.2010 № 679/4117 та судових рішень у справі № 910/7795/16.
Позивачем розроблена проектна документація щодо вказаного об`єкта будівництва, яка пройшла експертизу (експертний звіт ТОВ «Укрбудекспертиза» від 21.01.2015 № 3-178-14-ЕП/КО), отримано дозвіл на виконання будівельних робіт від 26.05.2015 № IV 115151470004, погодження Державної авіаційної служби України від 06.02.2019 щодо місця розташування та висоти об`єкта будівництва.
Крім того, НДІ пам`яткоохоронних досліджень Міністерства культури і туризму України розроблено відповідне історико-містобудівне обґрунтування, а також проведення відповідного будівництва погоджено Київською міською організацією Українського товариства пам`яток історії та культури.
Інститутом археології НАН України позивачу видано довідку-погодження від 11.06.2018 № 125/01-15-492 та укладено договір від 22.05.2018 № 62-А-18 щодо проведення археологічних досліджень на земельній ділянці.
Позивач звернувся до відповідача із заявою від 18.07.2019 (вих. № 18-07/2) про погодження проектної документації на об`єкт «Будівництво офісно-житлового та готельного комплексу з допоміжними приміщеннями та паркінгом по вул. Жилянській, 96-А у Голосіївському районі м.Києва».
До вказаної заяви позивачем було додано відповідну проектну документацію та історико-містобудівне обґрунтування.
Зазначена заява прийнята та зареєстрована відповідачем 18.07.2019 за № 1318/0/60-19.
Не отримавши від відповідача відповіді щодо результатів розгляду поданої заяви на погодження проектної документації, позивач повторно звернувся до Мінкультури з листом від 23.01.2020 №23/01-1 щодо погодження проектної документації.
У вказаному листі ТОВ «НВП «Рестін» зазначило, що відповідна проектна документація була передана Мінкультури листом від 18.07.2019 № 18-07/2.
Лист ТОВ «НВП «Рестін» від 23.01.2020 відповідачем отримано та зареєстровано 24.01.2020 за №3302/20.1-20.
Листом від 24.02.2020 № 2843/6.11.1 відповідач повідомив позивача, що результат розгляду проектної документації надано замовнику листом Міністерства культури України від 22.08.2019 №395/10-2/72-19.
У лютому 2021 року позивач звернувся до Міністерства культури та інформаційної політики України із запитом на отримання публічної інформації щодо надання копії листа відповідача від 22.08.2019 №395/10-2/72-19.
На зазначений запит відповідачем надіслано лист від 07.05.2021 № 1298/095-145/21/13.1, до якого додано копію листа Міністерства культури України від 22.08.2019 № 395/10-2/72-19.
У вказаному листі від 22.08.2019 зазначено, що 01.01.2019, з набуттям чинності редакцією пункту 8 Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 92, розроблення проєктної документації на нове будівництво, реконструкцію чи капітальний ремонт в історичних ареалах населених пунктів, занесених до Списку історичних населених місць України (крім реконструкції та капітального ремонту квартир чи окремих приміщень, які здійснюються без зміни об`ємно-просторових характеристик) необхідно здійснювати з урахуванням умов та обмежень, зазначених в історико-архітектурному опорному плані такого історичного населеного місця, розробленого та погодженого згідно з вимогами законодавства і державних норм, в тому числі, з Міністерством культури України.
Разом з тим, відповідач вказав, що станом на момент підготовки цього листа матеріали історико-архітектурного опорного плану міста Києва у встановленому законом порядку до Міністерства культури України не надходили, а тому, беручи до уваги відсутність правових підстав для погодження, що випливає з вищезазначеного, Міністерство культури України, відмовляє в погодженні поданої на розгляд проектної документації.
Крім того, 18.07.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою № 18-07/1 про видачу дозволу на проведення земляних робіт на об`єкті: «Будівництво офісно-житлового та готельного комплексу з допоміжними приміщеннями та паркінгом по вул. Жилянській, 96-А у Голосіївському районі м. Києва».
Не отримавши відповіді про результати надання адміністративної послуги, позивач у лютому 2021 року звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації про надання відповідачем інформації щодо результатів розгляду заяви про видачу дозволу на проведення земляних робіт на об`єкті.
У відповіді № 1298/095-145/21/13.1 від 07.05.2021 відповідач повідомив, що згідно з вимогами законодавства у сфері охорони культурної спадщини, дозвіл на проведення робіт на території історичного ареалу населеного пункту надається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охороні культурної спадщини, на підставі, в тому числі, погодженої у встановленому законодавством порядку з відповідним органом охорони культурної спадщини проектної документації, а тому Міністерство культури та інформаційної політики Україні повернеться до розгляду можливості видачі зазначеного дозволу після надання погодження в порядку, встановленому законодавством і державними нормами, у тому числі, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, проектної документації об`єкта будівництва.
Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача за результатом розгляду вказаних заяв, звернувся з позовом до суду.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2022, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2022, позов задоволено частково.
Визнано протиправною і скасовано відмову Міністерства культури та інформаційної політики України, викладену в листі від 22.08.2019 №395/10-2/72-19 у погодженні проектної документації об`єкта «Будівництво офісно - житлового та готельного комплексу з допоміжними приміщеннями та паркінгом по вул. Жилянській, 96 -А у Голосіївському районі міста Києва».
Зобов`язано Міністерство культури та інформаційної політики України видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково - виробниче підприємство «РЕСТІН» дозвіл на проведення земляних робіт з метою виконання робіт на об`єкті: «Будівництво офісно - житлового та готельного комплексу з допоміжними приміщеннями та паркінгом по вул. Жилянській, 96 -А у Голосіївському районі міста Києва».
У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що станом на час виникнення спірних правовідносин (серпень 2019 року) відповідачем не було затверджено меж та режимів використання території історичного ареалу міста Києва, а наказ від 02.08.2021 № 599 до таких правовідносин не застосовується, оскільки прийнятий майже через два роки після звернення позивача до Міністерства.
Разом із тим, суд зазначив, що відповідно до чинного законодавства межі історичного ареалу міста Києва повинні бути визначені в історико-архітектурному опорному плані у складі Генерального плану міста Києва, а не лише в науково-проектній документації, затвердженій наказом Мінкультури.
При цьому, суд зауважив, що відповідач не надав доказів на підтвердження того, де саме знаходяться межі історичного ареалу міста Києва, згідно з його наказом № 599 від 02.08.2021, доказів на підтвердження того, що земельна ділянка для спірного будівництва об`єкта взагалі знаходиться в межах історичного ареалу міста Києва, які визначені таким наказом, доказів на підтвердження того, що межі історичного ареалу міста Києва, встановлені науково-проектною документацією, яка затверджена зазначеним наказом № 599, визначені в історико-архітектурному опорному плані у складі Генерального плану міста Києва.
Постановою Верховного Суду від 06.12.2023 у справі №640/13105/21 касаційну скаргу заступника Генерального прокурора задоволено частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2022 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходив з того, що оскільки у справі, що розглядається, суди ухвалили рішення з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної зокрема, у постановах від 27.02.2019 у справі №826/5755/17 та від 03.04.2020 у справі №640/21505/18, від якої Верховний Суд відступив у постанові від 31.01.2023 у справі №640/8728/21, то висновки судів першої та апеляційної інстанцій є передчасними.
Направляючи на новий судовий розгляд, Верховний Суд дійшов висновку про те, що судам необхідно врахувати зазначену правову позицію Верховного Суду (справа №640/8728/21), дослідити в яких межах відповідно до Генерального плану міста Києва розташована земельна ділянка, на якій відбувається «Будівництво офісно-житлового та готельного комплексу з допоміжними приміщеннями та паркінгом по вул. Жилянській, 96 А у Голосіївському районі міста Києва» та чи віднесена вона до зон охорони і меж історичного ареалу.
За результатом нового розгляду справи, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2024, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого, погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спірна земельна ділянка по вул. Жилянській, 96 А в м.Києві розташована в межах зони регулювання забудови другої категорії, в історичному ареалі м.Києва, його Центральній планувальній зоні, в межах охоронної зони Музею, а також межує з меморіальним будинком, в якому в 1912 - 1940 рр. проживав народний артист СРСР Саксаганський П.К. за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, 96, відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міськради депутатів трудящих від 27.01.1970 №159 перебуває на обліку як пам`ятка історії місцевого значення. 
З огляду на це, суди дійшли висновку про неможливість погодження Міністерством культури та інформаційної політики України проектної документації об`єкта, що знаходиться в межах території історичних ареалів м. Києва, та відповідно, відсутність законних та обґрунтованих підстав для надання позивачу такого дозволу на проведення земляних робіт в межах Центрального історичного ареалу м. Києва, з метою виконання робіт на спірному об`єкті.
Висновуючи зазначене, суди покликались на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 31.01.2023 у справі № 640/8728/21.
Крім того, визнаючи необґрунтованими доводи позивача щодо застосування принципу мовчазної згоди, суди попередніх інстанцій, із покликанням на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 26.06.2018 у справі № 826/2810/17, виходили з того, що неприйняття рішення про відмову у наданні дозволу або в погодженні належним дозвільним органом може свідчити про його протиправну бездіяльність. Проте сама лише така бездіяльність (не прийняття рішення у встановлений строк) не є достатньою підставою для застосування принципу мовчазної згоди.
ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
З рішеннями судів попередніх інстанцій позивач не погодився, подав касаційну скаргу.
В обґрунтування касаційної скарги покликається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Зокрема, покликається на те, що надання відповідачем відповіді на заяву про погодження проектної документації, яка не містить ані погодження ані відмови обґрунтованої нормами законодавства, є неконкретною, із пропуском встановленого терміну, зроблена із порушенням балансу інтересів, добросовісності і послідовності та обов`язку діяти лише у спосіб, визначений законодавством.
Покликається на те, що відповідач не навів жодних зауважень до проектної документації (її змісту, якості, дотримання існуючих норм і правил тощо), та послався на обставини, залежні виключно від дій суб`єктів владних повноважень, які жодним чином не підвладні впливу позивача при залежності останнього від таких дій.
Крім того покликається на те, що оскільки межі історичного ареалу міста Києва були закріплені то у відповідача не було підстав покликатись у відмові на відсутність історико-архітектурного опорного плану.
Також покликається на те, що проектна документація вважається погодженою за принципом мовчазної згоди. Оскільки дозвіл на проведення земляних робіт з метою виконання робіт на об`єкті згідно з вимогами законодавства у сфері охорони культурної спадщини, дозвіл на проведення робіт на території історичного ареалу населеного пункту надається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охороні культурної спадщини, на підставі, в тому числі, погодженої у встановленому законодавством порядку з відповідним органом охорони культурної спадщини проектної документації, з врахуванням застосування принципу мовчазної згоди такий дозвіл мав би бути виданий.
Як на підставу касаційного оскарження позивач покликається на те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 14.02.2023 у справі № 640/22377/18, від 11.03.2020 у справі №640/4273/19, від 05.09.2018 у справі №826/11460/17, від 10.01.2019 у справі №813/3145/16, від 13.02.2019 у справі №826/16335/17, від 21.03.2019 у справі № 817/498/17, від 04.06.2019 у справі №826/5252/17, від 16.05.2019 у справі №818/600/17, від 21.08.2019 у справі №826/25865/15, від 25.10.2018 у справі №826/6424/16, від 28.11.2019 у справі №826/2440/18, від 13.02.2019 у справі №826/16335/17, від 22.01.2020 у справі №826/9749/17, від 15.01.2020 у справі №826/14327/16, від 09.01.2020 у справі №210/350/16-а, від 12.12.2019 у справі №813/2802/16.
Також, як на підставу касаційного оскарження, особа, яка подала касаційну скаргу, покликається на те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах стосовно застосування принципу мовчазної згоди у разі ненадання саме обґрунтованої відмови в погодженні.
Просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Відповідач, треті особи та Офіс Генерального прокурора подали відзиви на касаційну скаргу, у яких просять відмовити у її задоволенні.
ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 № 1805-III, тут і далі в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин (Закон № 1805-III). 
Відповідно до преамбули Закону № 1805-III об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою. Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Відповідно до пунктів 14, 17 частини другої статті 5 Закону № 1805-III до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, належить:
- погодження програм та проектів містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам`ятках національного значення, їх територіях, в історико-культурних заповідниках, на історико-культурних заповідних територіях, у зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, а також програм і проектів, реалізація яких може позначитися на об`єктах культурної спадщини.
- надання дозволів на проведення робіт на пам`ятках національного значення, об`єктах всесвітньої спадщини, їх територіях, в зонах охорони, буферних зонах, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць;
Відповідно до частини четвертої статті 32 Закону №1805-III на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.
Крім того, у постанові від 17.02.2026 у справі № 380/873/22 Верховний Суд, серед іншого, дійшов наступних висновків:
«…положеннями Закону № 1805-III визначено обов`язковість погодження та отримання дозволів органу охорони культурної спадщини на здійснення будь-яких містобудівних, архітектурних, ландшафтних чи інших робіт у межах пам`яток національного значення, їх територій, історико-культурних заповідників, зон охорони та історичних ареалів населених місць. Таке погодження є обов`язковим елементом встановленого державою правового режиму охорони історичного середовища і має на меті гарантувати її збереження, забезпечити сталий розвиток територій із урахуванням історико-культурної цінності середовища.
Отже, в зонах охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, встановлено особливий режим регулювання забудови, зокрема, у таких зонах забороняється здійснення будь-яких містобудівних перетворень, зокрема, і планування таких перетворень без попереднього отримання погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.».
Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.01.2023 у справі №640/8728/21 дійшов висновку, що межі історичного ареалу міста Києва були закріплені на нормативному рівні згідно з історико-містобудівним опорним планом міста Києва, який входить до складу «Генерального плану міста Києва» та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року», затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804.
Також у постанові від 31.01.2023 у справі №640/8728/21 Верховний Суд сформував наступні висновки:
« - оскільки на час виникнення спірних правовідносин і прийняття рішення у справі Генеральний план міста Києва та проект планування його приміської зони на період до 2020 року, у якому наявний історико-архітектурний опорний план (науково-проектна документація) з інформацію про зони охорони і межі історичного ареалу, є діючим, ніким не скасованим, а також враховуючи, що станом на час прийняття Генерального плану міста Києва, Порядок визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць, який визначає процедуру розробки та затвердження зон охорони і меж історичного ареалу, не набув чинності, визначені у Генеральному плані міста Києва зони охорони і межі історичного ареалу м. Києва слід визнавати затвердженими й такі повинні враховуватись суб`єктами господарювання під час здійснення містобудівної діяльності;
- відповідно до імперативних вимог пункту 17 частини 2 статті 5 Закону України «Про охорону культурної спадщини» будівельні та будь-які інші роботи в межах історичного ареалу населеного пункту не можуть здійснюватися без отримання дозволу від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.».
У справі, яка розглядається, судами попередніх інстанцій, з урахуванням зазначених висновків Верховного Суду, встановлено, що станом на час виникнення спірних у цій справі правовідносин, межі історичного ареалу міста Києва та історико-архітектурний опорний план були належним чином закріплені на нормативному рівні.
Відмовляючи у погодженні поданої позивачем проектної документації, відповідач виходив з відсутності для цього правових підстав, які відповідач пов`язував з відсутністю історико-архітектурного опорного плану міста Києва.
Таким чином, відповідач подану позивачем проектну документацію не розглянув, натомість протиправно відмовив у її погоджені з підстав, які під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині суди попередніх інстанцій виходили з неможливості погодження відповідачем проектної документації позивача, оскільки запроектований об`єкт знаходиться в межах території історичного ареалу м. Києва.
Водночас, такі висновки судів є передчасними, оскільки повноваженнями щодо погодження виконання в межах території історичного ареалу м. Києва в силу закону наділено саме на відповідача і такі повноваження відповідача є дискреційними.
До того ж, чинним законодавством не передбачено абсолютної заборони на виконання в межах територій історичних ареалів містобудівних, архітектурних чи ландшафтних перетворень, будівельних, меліоративних, шляхових, та земляних робіт.
Передбачена статтею 32 Закону №1805-III заборона стосується лише тих із зазначених перетворень та робіт, які виконуються без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.
Таким чином для обґрунтованого висновку щодо можливості погодження проектної документації з будівництва в межах територій історичних ареалів це питання повинен вирішити відповідний орган охорони культурної спадщини, яким в даному випадку є відповідач.
За таких обставин, висновки судів попередніх інстанцій щодо правомірності відмови відповідача у погодженні позивачу проектної документації з будівництва та неможливості її погодження не можна визнати обґрунтованими.
З врахуванням наведеного позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправною і скасування відмови Міністерства культури та інформаційної політики України, викладеної в листі від 22.08.2019 №395/10-2/72-19 та зобов`язання відповідача розглянути проектну документацію об`єкта «Будівництво офісно - житлового та готельного комплексу з допоміжними приміщеннями та паркінгом по вул. Жилянській, 96 -А у Голосіївському районі міста Києва» з врахуванням висновків суду у цій постанові.
Щодо застосування принципу мовчазної згоди.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» №2806-IV (станом на момент виникнення спірних правовідносин) принцип мовчазної згоди - принцип, згідно з яким суб`єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено;
Відповідно до частини шостої статті 4-1 Закону №2806-IV у разі якщо у встановлений законом строк суб`єкту господарювання не видано документ дозвільного характеру або не прийнято рішення про відмову у його видачі, через десять робочих днів з дня закінчення встановленого строку для видачі або відмови у видачі документа дозвільного характеру суб`єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності. Відмітка в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про дату прийняття заяви є підтвердженням подання заяви та документів державному адміністратору або дозвільному органу.
У постанові від 26.06.2018 у справі № 826/2810/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що закріплені у законодавстві гарантії прав суб`єктів приватного права (зокрема, процесуальні строки, можливість застосування принципу мовчазної згоди тощо), не повинні використовуватися для легалізації триваючого правопорушення або здійснення незаконної діяльності.
У постанові від 17.03.2021 у справі № 826/9746/17 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що принцип мовчазної згоди може бути застосовано за умови, якщо суб`єктом господарювання дотримані всі вимоги законодавства, а у суб`єкта владних повноважень відсутня альтернатива у прийнятті або не прийнятті позитивного рішення за зверненням такого суб`єкта господарювання.
Відповідно до частини третьої статті 6-1 Закону №1805-III набуття суб`єктом господарювання права на провадження будь-яких дій щодо здійснення господарської діяльності на об`єктах культурної спадщини за декларативним принципом забороняється.
Відповідно до частини четвертої статті 32 Закону №1805-III на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.
Таким чином Законом №1805-III передбачено не просто вимогу щодо отримання дозволу на виконання зазначених перетворень та робіт в межах територій історичних ареалів, а встановлено заборону на їх виконання, при цьому як за декларативним принципом так і за відсутності відповідного дозволу.
Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що у погодженні позивачу проектної документації з будівництва відповідачем відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідної для цього, затвердженої у встановленому порядку містобудівної документації.
Відмова у наданні дозволу на виконання земляних робіт обґрунтована відповідачем відсутністю погодженої проектної документації, однак позивачем така відмова окремо не оскаржується і доводів щодо цього касаційна скарга не містить.
За наслідками касаційного перегляду справи відмова у погодженні позивачу проектної документації визнана протиправною і ця документація підлягає розгляду відповідачем з урахуванням висновків суду у цій справі.
За таких обставин та сформованої практики Верховного Суду суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку про неможливість застосування принципу мовчазної згоди до спірних правовідносин та постановили рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Покликання позивача в обґрунтування доводів касаційної скарги в цій частині на те, що відповідач необґрунтовано відмовив у погодженні проектної документації є безпідставним, оскільки встановлення факту необґрунтованої відмови є підставою для визнання її протиправною, однак така необґрунтованість не може слугувати підставою застосування у спірних правовідносинах принципу мовчазної згода та виконання відповідних робіт без дозволу органу охорони культурної спадщини.
Покликання позивача в цій частині доводів та підстав касаційної скарги на постанову Верховного Суду від 14.02.2023 у справі № 640/22377/18 є безпідставним, оскільки у ній Верховний Суд також дійшов висновку про неможливість застосування принципу мовчазної згоди у подібних правовідносинах (пункт 114 постанови).
Покликання позивача в обґрунтування підстав касаційного оскарження на неврахування висновків Верховного Суду у справах № 640/22317/18, №640/4273/19, №826/11460/17, №813/3145/16, №826/16335/17, №817/498/17, №826/5252/17, №818/600/17, №826/25865/15, №826/6424/16, №826/2440/18, №826/16335/17, №826/9749/17, №826/14327/16, №210/350/16-а, №813/2802/16 є безпідставним, оскільки висновки у цих справах було зроблено за фактичних обставин та правовідносин, які не є подібними до тих, які є спірними у цій справі та до формування Верховним Судом висновків щодо застосування принципу мовчазної згоди.
Покликання прокурора в письмових поясненнях на необхідність врахування під час касаційного перегляду постанови Верховного Суду від 16.07.2025 у справі господарської юрисдикції №910/2389/23 є безпідставним, оскільки в силу приписів частини другої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суддів підлягають частковому скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 353, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробниче підприємство «РЕСТІН» задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 у справі №640/13105/21 скасувати в частині відмови визнати протиправною і скасувати відмову Міністерства культури та інформаційної політики України, викладеної в листі від 22.08.2019 №395/10-2/72-19 у погодженні проектної документації об`єкта «Будівництво офісно - житлового та готельного комплексу з допоміжними приміщеннями та паркінгом по вул. Жилянській, 96 -А у Голосіївському районі міста Києва».
В цій частині позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробниче підприємство «РЕСТІН» задовольнити.
Визнати протиправною і скасувати відмову Міністерства культури та інформаційної політики України, викладеної в листі від 22.08.2019 №395/10-2/72-19 у погодженні проектної документації об`єкта «Будівництво офісно - житлового та готельного комплексу з допоміжними приміщеннями та паркінгом по вул. Жилянській, 96 -А у Голосіївському районі міста Києва».
Зобов`язати Міністерство культури та інформаційної політики України розглянути проектну документацію об`єкта «Будівництво офісно - житлового та готельного комплексу з допоміжними приміщеннями та паркінгом по вул. Жилянській, 96 -А у Голосіївському районі міста Києва ».
В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 у справі №640/13105/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді:
О.П. Стародуб

В.М. Бевзенко

А.А. Єзеров