УХВАЛА

19 березня 2026 року 
м. Київ

cправа № 924/582/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Губенко Н. М. - головуючий, Вронська Г. О., Кондратова І. Д.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем"

на рішення Господарського суду Хмельницької області
від 24.09.2025,
на додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області
від 09.10.2025
у складі судді Виноградової В. В. та
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Юрчук М. І. - головуючий, Крейбух О. Г., Тимошенко О. М. 
від 14.01.2026

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем"
до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС", Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Хмельницькій області
про стягнення 482 136,44 грн,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем" звернулось до Господарського суду Хмельницької області з позовом, в якому просило стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" 472 136,44 грн, з яких: 278 156,40 грн коштів страхової виплати, 107 646,52 грн пені, 20 827,44 грн 3% річних, 65 506,08 грн інфляційних втрат; стягнути зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Хмельницькій області 10 000,00 грн моральної шкоди.

24 вересня 2025 року Господарський суд Хмельницької області ухвалив рішення у справі № 924/582/25, яким позов задовольнив частково. Присудив до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем" 14 070,74 грн страхової виплати, 2 004,50 грн пені, 1 011,94 грн 3% річних, 3 417,25 грн інфляційних втрат, 246,05 грн витрат зі сплати судового збору. У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" відмовив. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем" до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Хмельницькій області про стягнення 10 000,00 грн моральної шкоди відмовив.

09 жовтня 2025 року Господарський суд Хмельницької області ухвалив додаткове рішення у справі № 924/582/25, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнив частково. Присудив до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем" 637,92 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти заяви відмовив.

14 січня 2026 року Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою залишив без змін рішення Господарського суду Хмельницької області від 24.09.2025 та додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 09.10.2025 у справі № 924/582/25.

05 березня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, зокрема, просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 24.09.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 у справі № 924/582/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" та ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; скасувати додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 09.10.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 у справі № 924/582/25 в частині відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове судове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем", Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 

Згідно з частиною 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" установлено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3 028,00 грн.

Предметом спору у цій справі є стягнення 482 136,44 грн, що менше, ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на дату подання позову (1 514 000,00 грн).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

Отже Верховному Суду надано право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у статті 287 Господарського процесуального кодексу України, що узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Як на підставу для допуску справи, ціна позову якої не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, до касаційного оскарження, Товариство з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем" в своїй касаційній скарзі посилається на наявність випадків, передбачених підпунктами "а", "б", "в" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, та зазначає, що:
- "…питання права, а саме правових норм ст. ст. 11, 16, 626, 629, 979, 988 ЦК України та ст. 1,4,8,16, 26 ЗУ "Про страхування", а саме щодо правовідносин щодо відшкодування шкоди страховиком за договором Каско відповідно до умов Договору Каско має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, адже суди першої та апеляційної інстанції відмовляючи в позові в своїх рішеннях невірно дослідили докази, надавши перевагу сумнівному результату аукціону, а не експертному висновку при визначенні розміру страхового відшкодування."; 
- "ТОВ "Будмонтажтелекомсистем", як особа, яка подає Касаційну скаргу позбавлені можливості при розгляді іншої справи, спростувати обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанції та отримати страхове відшкодування у належному розмірі у відповідності до вимог законодавства.";
- "дана справа для ТОВ "Будмонтажтелекомсистем", має виняткове значення, адже вони як Клієнти страхової компанії декілька років страхували свої ТЗ та обурені ситуацією, коли дійсно виник страховий випадок, страхова компанія, спочатку готуючись до виплати здійснювала огляди та оцінки, а потім вирішили сплатити таку мізерну суму у розмірі 14 532 грн., яка не відповідає дійсності та спростовується доказами, наявними в справі, зокрема експертним висновком.".

Розглянувши викладені скаржником доводи щодо наявності випадків, передбачених підпунктами "а", "б" та "в" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до частини 4 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики (пункт 4).

Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування ж судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування. Також єдність судової практики є складовою вимогою принципу правової визначеності.

При цьому, фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 10.01.2024 у справі № 905/1840/21 зазначала, що у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, потрібно виходити з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку та становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Також в ухвалі від 07.12.2018 у справі № 922/6554/15 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів: 
- кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності;
- якісні показники характеризуються відсутністю сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема, невизначеністю на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватись як виключна правова проблема, відсутністю національних процесуальних механізмів вирішення виключної правової проблеми іншими способами ніж із використанням повноважень Великої Палати Верховного Суду тощо.
Такі критерії, серед іншого, можливо використовувати для визначення чи має справа фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, адже останнє є оціночним поняттям.

Крім того, для віднесення справи до категорії спорів, що містять виключну правову проблему та стосуються питання права, вирішення якого необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, така справа повинна мати певні ознаки, зокрема, немає усталеної судової практики у застосуванні однієї і тієї ж норми права, в тому числі, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному; невизначеність законодавчого регулювання правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема, в тому числі необхідність застосування аналогії закону чи права; встановлення глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому. 

Поряд із цим, касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем" не містить належних доводів в обґрунтування того, що справа № 924/582/25 містить питання, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики чи містить виключну правову проблему та/або стосується питання права, вирішення якого необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики; у касаційній скарзі відсутні докази кількісного та якісного виміру наявності питання фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також належні обґрунтування, які би дозволили дійти висновку, що при перегляді оскаржуваних судових рішень у цій справі має бути усунута невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як такі, що мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; в касаційній скарзі відсутнє посилання на наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному у подібних правовідносинах.

За висновком Суду, доводи касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем", наведені в обґрунтування випадку, передбаченого підпунктом "а" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, фактично зводяться до незгоди з ухваленими судовими рішеннями, викладення власного бачення у питанні застосування правових норм, є проханням про повторний перегляд справи та переоцінку встановлених обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". Суд звертає увагу, що судові рішення у кожній справі ухвалюються з урахуванням встановлених ними фактичних обставин справи, підтверджених належними та допустимими доказами, тощо. При цьому встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).

Крім того, підпунктом "б" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що виключним випадком для перегляду справи із ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у касаційному порядку є те, що особа, яка подає касаційну скаргу, позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи. Зазначений виключний випадок можливості касаційного оскарження обумовлює наявність розгляду іншої справи, в якій сторона позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями. Натомість Товариство з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем" не зазначає про існування такої іншої справи, не вказує її номер та в провадженні якого суду вона знаходиться, які саме обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями у справі № 924/582/25, скаржник позбавлений можливості спростувати, тощо.

Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем", наведені в обґрунтування випадку, передбаченого пунктом "в" частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, також не містять переконливих аргументів, які б свідчили про виняткове значення справи № 924/582/25 для скаржника. Посилання учасників справи на майновий критерій для визначення винятковості конкретної справи не може впливати на визначення справи як такої, що має виняткове значення для учасника справи, оскільки такою може бути оцінка сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. За загальним правилом, виняткове значення та/або суспільний інтерес певної справи у судочинстві означає, що справа має настільки важливі правові, суспільні чи процесуальні наслідки, що вона заслуговує на розгляд вищою інстанцією, або вимагає особливої уваги до дотримання прав сторін, як у випадку порушення права на справедливий суд. Це ключовий критерій для допуску до касаційного перегляду, що виходить за рамки простого застосування права. Отже особа, яка подає касаційну скаргу, має ґрунтовно довести наявність відповідних обставин у своїй касаційній скарзі. Проте власне твердження скаржника про те, що справа має виняткове значення для нього без відповідного обґрунтування, не може бути визнано судом автоматичною підставою, на яку поширюється дія положення підпункту "в" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

У пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що касаційному оскарженню підлягають рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову до п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише коли скаржником буде доведено наявність передбаченого/передбачених у цій нормі випадку/випадків, що залежить виключно від обставин конкретної справи, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності".

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Pelevin v. Ukraine", право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу. Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28.05.1985 у справі "Ashingdane v. the United Kingdom").

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем" належним чином не обґрунтувало та не довело наявність випадків, передбачених підпунктами "а", "б" та "в" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, для допуску справи з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, до касаційного оскарження.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням того, що касаційна скарга подана на судові рішення у справі, ціна позову якої не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та відсутність випадків, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 924/582/25 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 24.09.2025, додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 09.10.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вона подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 924/582/25 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 24.09.2025, додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 09.10.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Н. М. Губенко

Судді Г. О. Вронська

І. Д. Кондратова