ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року 
м. Київ
справа № 240/21567/24
провадження № К/990/40653/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Мацедонської В. Е., Радишевської О. Р.
розглянув у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції справу
за позовом  ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дубка Сергія Миколайовича на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року, постановленої у складі головуючого судді Попової О. Г., та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року, прийнятої у складі колегії суддів: головуючого - Смілянця Е. С., суддів: Драчук Т. О., Полотнянка Ю. П.
І. Обставини справи
1. У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила:
1.1. визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 яка полягає у не здійсненні перерахунку за період з 29 січня 2020 року по 29 жовтня 2020 року грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток та грошової допомоги при звільненні виходячи із розмірів перерахованого на виконання судового рішення за справою № 240/21120/21 грошового забезпечення;
1.2. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та доплатити за період з 29 січня 2020 року по 29 жовтня 2020 року грошову допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, грошову компенсацію за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток та грошову допомогу при звільненні, обчисливши їх розмір виходячи із розмірів перерахованого на виконання судового рішення за справою № 240/21120/21 грошового забезпечення. 
2. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року, провадження у цій справі закрито.
3. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що зміст та обґрунтування позовних вимог у справі № 240/21120/21 та цій справі № 240/21567/24 є аналогічними та стосуються необхідності, на переконання позивача, застосувати чинну у період з 29 січня 2020 року по 29 жовтня 2020 року редакцію пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення.
До такого висновку суди попередніх інстанцій дійшли з огляду на те, що цей спір виник, зокрема, у зв`язку з протиправною, на переконання позивача, невиплатою їй грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток та грошової допомоги при звільненні, виходячи із розмірів перерахованого на виконання судового рішення за справою №240/21120/21. 
ІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
4. Представник ОСОБА_1 - адвокат Дубок Сергій Миколайович, уважаючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що ухвалені з порушенням вимог процесуального закону, подав касаційну скаргу.
5. Аргументи скарги зводяться до неврахування судами першої та апеляційної інстанцій правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2025 року у справі № 240/27667/23. 
Водночас автор скарги стверджує, що обставини у цій справі є ідентичними обставинам у справі № 240/27667/23, а тому вважає помилковим висновок судів попередніх інстанцій про закриття провадження у справі з підстав пункту 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
У касаційній скарзі автор просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
6. Верховний Суд ухвалою від 27 жовтня 2025 року відкрив касаційне провадження з підстав, передбачених абзацом 2 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: предметом касаційного оскарження є ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі та прийнята за наслідками її перегляду в апеляційному порядку постанова суду апеляційної інстанції, підставою касаційного оскарження є порушення судами норм процесуального права. 
7. Представник Військової частини НОМЕР_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому, наполягаючи на безпідставності останньої, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
ІІІ. Нормативне регулювання й оцінка Верховного Суду
8. Завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
9. Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
10. Проаналізувавши доводи касаційної скарги, матеріали справи та мотиви, покладені в основу оскаржуваних судових рішень суду, Верховний Суд виходить із такого.
11. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
12. Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, що вже розглянуті й остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.
13. Відповідно до наведеної норми тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
14. Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 11-257заі18, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги і з тих же підстав.
15. Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення.
16. Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
17. Верховний Суд у постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 809/487/18 зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, що обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, що були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.
18. Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України є одночасна сукупність таких умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність в іншій справі постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи і які набрали законної сили.
19. Таким чином спірним є питання наявності в межах двох справ одночасної сукупності вищевказаних умов для закриття провадження у справі, що розглядається.
20. Проаналізувавши підстави, предмет позову та суб`єктний склад сторін у цій справі, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про наявність підстав для закриття провадження, оскільки має місце спір, що виник між тими самими сторонами, стосується одного й того самого предмету і заявлений з тих самих підстав, що й у справі № 240/21120/21.
21. У доводах касаційної скарги автор зазначив, що суди попередніх інстанцій не застосували правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2025 року у справі № 240/27667/23.
22. Так, у справі № 240/27667/23 порівнювався предмет спору зі справою № 240/5518/19, внаслідок чого Верховний Суд указав, що зі змісту рішення у справі № 240/5518/19 убачається, що суд вирішив питання про право позивача на нарахування і виплату індексації грошового забезпечення, виплата якої здійснюється у зв`язку із перевищенням порогу індексації 103 відсотки, за період з 01 січня 2016 року по 08 грудня 2017 року. Попри те, що суд у резолютивній частині рішення зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період без зміни для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) в січні 2016 року, питання визначення базового місяця для обчислення індексації за спірний період в межах цієї справи суд не досліджував і не вирішував.
Таким чином, Верховний Суд вказав на помилковість висновку судів попередніх інстанцій, що спір стосовно визначення для обчислення індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 грудня 2017 року коефіцієнтів місяця підвищення тарифної ставки (окладу) січень 2008 року вже вирішений у справі № 240/5518/19.
23. Наведене свідчить, що у справі № 240/5518/19 вирішено питання права позивача на отримання так званої «поточної» індексації грошового забезпечення, виплата якої здійснюється у зв`язку з перевищенням порогу індексації 103 відсотки, а також з урахуванням при цьому базового місяця березня 2018 року, місяць у якому значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Водночас у зв`язку з фактичним виконанням відповідачем рішення суду у справі № 240/5518/19 та виплатою так званої «поточної» індексації грошового забезпечення по лютий 2018 року, у позивача виникли підстави на виплату у період з березня 2018 року, другого виду індексації, так званої «індексації-різниці» грошового забезпечення, виходячи з фіксованої величини в місяць, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, виплата якої передбачена нормами абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, що й було предметом позову у справі № 240/27667/23, на яку вказує автор касаційної скарги у справі, що розглядається.
24. Отже, у справі № 240/5518/19 досліджувалось питання права на індексацію грошових доходів, а у справі № 240/27667/23 індексації-різниці при підвищенні окладів, що регулюються Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком № 1078.
25. Повертаючись до обставин справи, що розглядається, позивач заявила такі позовні вимоги:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 яка полягає у нездійсненні перерахунку за період з 29 січня 2020 року по 29 жовтня 2020 року грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток та грошової допомоги при звільненні, виходячи із розмірів перерахованого на виконання судового рішення за справою № 240/21120/21 грошового забезпечення;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та доплатити за період з 29 січня 2020 року по 29 жовтня 2020 року грошову допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, грошову компенсацію за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток та грошову допомогу при звільненні, обчисливши їх розмір виходячи із розмірів перерахованого на виконання судового рішення за справою № 240/21120/21 грошового забезпечення.
26. Своєю чергою у справі № 240/21120/21 позивач заявляла такі позовні вимоги:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 яка полягає у незастосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" при обчисленні в період з 29.01.2020 до 29.10.2020 включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме не визначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 вказаної постанови;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок грошового забезпечення та доплатити: за період з 29.01.2020 до 29.10.2020 включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, обчисленого із розмірів посадового окладу 3150,00 грн на місяць та окладу за військовим званням 710,00 грн на місяць, визначених з урахуванням пункту І Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 14.11.2019 №294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020, на відповідні тарифні коефіцієнти; за період з 29.01.2020 до 29.10.2020 включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення, обчисленого із розмірів посадового окладу в період з 29.01.2020 до 29.10.2020 3150,00 грн, на місяць, з 01.01.2021 до 29.10.2020 3150,00 грн на місяць, та розміру окладу за військове звання з 29.01.2020 до 29.10.2020 710,00 грн на місяць, з 01.01.2021 до 29.10.2020 710,00 грн на місяць, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 14.11.2019 №294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти; належну з урахуванням проведених раніше виплат грошову компенсацію за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки у зв`язку зі звільненням з військової служби, нараховану із грошового забезпечення, обчисленого із розміру посадового окладу 3150,00 грн та розміру окладу за військове звання 710,00 грн, визначених на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 14.11.2019 №294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти; належну з урахуванням проведених раніше виплат одноразову грошову допомогу, передбачену ч.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ у зв`язку зі звільненням з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на день звільнення, обчисленого із розміру посадового окладу 3890,00 грн та розміру окладу за військове звання 1220,00 грн, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 14.11.2019 №294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.
27. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що виразилась у незастосуванні чинної у період з 29.01.2020 до 29.10.2020 редакції пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення ОСОБА_1 .
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 до 29.10.2020 із застосуванням посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями, обчислених у відповідності до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" у первісній редакції, а саме: шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2020 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
В решті позову відмовлено.
28. Наведене свідчить, що у справі № 240/21120/21 вирішено питання щодо застосування чинної у період з 29 січня 2020 року по 29 жовтня 2020 року редакції пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення.
Рішення суду у справі № 240/21120/21, відповідно до вимог статей 255, 295 КАС України набрало законної сили 20 лютого 2023 року.
29. Варто зазначити, що пунктом 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XIІ передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
30. Водночас у справі, що розглядається, позивач заявляє позовні вимоги, на обґрунтування яких фактично вказує на необхідності застосування чинної у період з 29 січня 2020 року по 29 жовтня 2020 року у редакції пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" при нарахуванні та виплаті грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток та грошової допомоги при звільненні, тобто грошового забезпечення.
31. Отже, зміст та обґрунтування позовних вимог у справі № 240/21120/21 та у цій справі № 240/21567/24 у цій частині є аналогічними, адже стосуються питання застосування чинної у період з 29 січня 2020 року по 29 жовтня 2020 року редакції пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення.
32. Зважаючи на викладене, Верховний Суд не встановив порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.
33. За таких обставин, Суд констатує, що рішення судів попередніх інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими, а тому відсутні підстави для їх скасування.
34. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
VІ. Судові витрати
35. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дубка Сергія Миколайовича залишити без задоволення.
2. Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року у справі № 240/21567/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович 
Судді В. Е. Мацедонська
О. Р. Радишевська