УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого2026 року 
м. Київ
справа № 639/7803/25
провадження № 51-651 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу представника заявника  ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,
установив:
Як вбачається з матеріалів провадження, Новобаварський районний суд м. Харкова ухвалою від 28 жовтня 2025 року відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_4 про визнання його потерпілою особою. Постановив залишити без розгляду цивільний позов ОСОБА_4 та його представника - адвоката ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. 
При цьому цей суд роз`яснив, що відповідно до частини сьомої статті 128 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 20 листопада 2025 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Новобаварського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2025 року.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що адвокат ОСОБА_5 не погоджується з вказаним рішенням апеляційного суду. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Вважає, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, дійшов помилкового висновку про неможливість оскарження окремої ухвали суду першої інстанції про залишення цивільного позову без розгляду. Стверджує, що така ухвала суду першої інстанції є самостійним процесуальним рішенням, яке безпосередньо впливає на обсяг та реалізацію прав цивільного позивача і фактично перешкоджає подальшому розгляду вимог у межах кримінального провадження. На думку адвоката, апеляційний суд звузив зміст і обсяг процесуальних прав заявника, гарантованих положеннями КПК та конституційним принципом забезпечення права на апеляційний перегляд судового рішення.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з частиною другою статті 424 КПК ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. 

З касаційної скарги та доданої до неї копії оскаржуваної ухвали апеляційного суду вбачається, що адвокат звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції про відмову у визнанні потерпілим та залишення без розгляду цивільного позову.
Суддя апеляційного суду, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, вказав, що апеляційну скаргу подано на рішення суду, яке, відповідно до частини четвертої статті 399 КПК, не підлягає оскарженню в апеляційному порядку. 
Згідно з положеннями статті 392 КПК ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції про відмову у визнанні потерпілим та залишення без розгляду цивільного позову окремому оскарженню не підлягає.
Апеляційний суд, встановивши, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду першої інстанції, яка не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, дійшов висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження за цією скаргою на підставі частини четвертої статті 399 КПК. Отже, цей суд діяв у межах наданих законом повноважень.
Що стосується доводів касаційної скарги адвоката про порушення доступу до суду, то Суд вважає за необхідне вказати таке.
Право на доступ до суду є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Разом з тим, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, це право не є абсолютним і може підлягати процесуальним обмеженням, якщо такі обмеження встановлені законом, переслідують легітимну мету, є пропорційними та не позбавляють особу самої суті права на суд.
Процесуальна вимога щодо оскарження лише тих ухвал, які прямо передбачені законом, спрямована на забезпечення ефективності кримінального провадження та недопущення його затягування.
Відмова у відкритті апеляційного провадження у цьому випадку не позбавляє заявника можливості звернутися з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, заявник не позбавлений доступу до правосуддя як такого. Обмеження стосується лише процесуальної форми та стадії перегляду.
Істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, або порушення права заявника на доступ до суду не встановлено.
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою адвоката слід відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника заявника  ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3