УХВАЛА

19 березня 2026 року 
м. Київ

cправа № 905/328/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Булгакової І.В. (головуючий), Власова Ю.Л., Малашенкової Т.М.
за участю секретаря судового засідання - Ксензової Г.Є.,

представників учасників справи:
позивача - приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" - Сосунова Є.В. (в порядку самопредставництва),
відповідача - приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля" - адвоката Дем`яненко О.І.,
третьої особи - комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" - не з`явилися,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - Компанія)
на рішення Господарського суду Донецької області від 01.10.2025(головуючий суддя Говорун О.В.)
та постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2026(головуючий суддя Попков Д.О., судді: Стойка О.В., Істоміна О.А.)
у справі № 905/328/25
за позовом Компанії
до приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля" (далі - Товариство), 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу" (далі - Комунальне підприємство)
про стягнення 86 984 544,88 грн.
За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд
ВСТАНОВИВ:
Компанія звернулася до суду з позовом до Товариства про стягнення заборгованості за договором про врегулювання небалансів електричної енергії від 16.05.2019 № 0525-01041 (далі - Договір) у розмірі 86 984 544,88 грн, у тому числі: основної заборгованості у розмірі 85 747 731,54 грн, 3% річних у розмірі 402 800,04 грн та інфляційних втрат у розмірі 834 013,30 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про врегулювання небалансів електричної енергії № 0525-01041 від 16.05.2019 (далі - Договір) в частині розрахунків за надані послуги за період липня-жовтня 2022 року, а також вересня 2023 року, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Рішенням Господарського суду Донецької області від 01.10.2025, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2026: позов задоволено частково; стягнуто з Товариства на користь Компанії борг у розмірі 22 049,42 грн, 3% річних у розмірі 126,86 грн та інфляційні втрати у розмірі 443,11 грн; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
У частині задоволення позовних вимог суди попередніх інстанцій виходили з того, що Товариство свої зобов`язання щодо здійснення своєчасної оплати за послуги, надані Компанією у вересні 2023 року, не виконало, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 22 049,42 грн, яка підлягає стягненню з урахуванням нарахованих на цю суму 3% річних та інфляційних втрат в порядку статті 625 ЦК України.
Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суди попередніх інстанцій виснували відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором за період липня-жовтня 2022 року на загальну суму 85 725 682,11 грн, нарахованих на цю суму 3% річних та інфляційних втрат, оскільки:
- ураховуючи ухвалення Кабінетом Міністрів України рішення про неможливість припинення електроживлення Комунального підприємства, у Товариства були відсутні підстави для вчинення таких дій, а відтак спожита третьою особою у справі електрична енергія протягом липня-жовтня 2022 року не може бути покладена на відповідача як оператора системи;
- відповідні обсяги небалансів Комунального підприємства за період липня-жовтня 2022 року вже були предметом розгляду у іншій господарській справі № 905/541/23. У межах зазначеної справи за рішенням Господарського суду Донецької області від 09.10.2023, яке набуло законної сили 08.11.2023 та є чинним, Компанією вже стягнуто заборгованість за ці небаланси безпосередньо з Комунального підприємства, що виключає можливість повторного їх стягнення з Товариства як оператора системи.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанції в частині відмови в позові, Компанія звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначає про неправильне застосування судами постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 08.08.2023 № 1475, норм частин шостої-десятої статті 64, статей 31, 32, 33, 56, 66 Закону України "Про ринок електричної енергії", статті 16 ЦК України, статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), пунктів 3.4.2, 3.4.4, 6.2.3, 6.2.8 та 10 Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, пункту 12.4.4 Кодексу комерційного обліку електричної енергії (далі - ККОЕЕ), затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах, викладених у постановах: від 20.09.2021 у справі № 910/8958/20, від 11.04.2022 у справі № 905/38/21, від 17.11.2023 у справі № 910/12832/21, від 01.07.2025 у справі № 911/4610/15 (910/549/23), від 10.04.2025 у справі № 905/950/24, від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, від 19.04.2024 у справі № 911/1359/22, від 08.04.2020 у справі № 912/1941/21, від 14.12.2021 у справі № 922/3767/20.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а також постанову апеляційного суду повністю та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 85 725 682,12 грн основної заборгованості, 402 673,18 грн 3% річних та 833 570,19 грн інфляційних втрат. У іншій частині просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Від Товариства надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач, посилаючись на законність і обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Від Комунального підприємства відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.
Перевіривши правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права, відповідно до встановлених ними обставин справи, враховуючи підстави відкриття касаційного провадження, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до заяви про укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії від 07.05.2019 Товариство надало письмову згоду на приєднання до договору про врегулювання небалансів електричної енергії.
Компанія 21.05.2019 повідомила Товариство про приєднання до умов договору про врегулювання небалансів електричної енергії. Дата акцептування 16.05.2019. Ідентифікатор Договору № 0525-01041.
Договір є публічним та укладається сторонами з урахуванням статті 634 ЦК України та розміщений на офіційному сайті Компанії (https://ua.energy/).
Умови договору про врегулювання небалансів електричної енергії затверджені наказами Компанії від 27.01.2023 № 58, від 01.03.2024 № 117, від 24.06.2024 № 360, від 08.07.2024 № 393. Так, за умовами укладеного сторонами Договору:
- останній є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови врегулювання небалансів електричної енергії СВБ, у тому числі її балансуючої групи. Цей договір є договором приєднання в розумінні статті 634 ЦК України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. На підставі цього договору сторона, що приєднується, набуває статусу учасника ринку та здійснює свою діяльність у якості СВБ (пункти 1.1, 1.2);
- за цим договором СВБ врегульовує небаланси електричної енергії, що склалися в результаті діяльності її балансуючої групи на ринку електричної енергії, або передає свою відповідальність за небаланси електричної енергії іншій СВБ шляхом входження до її балансуючої групи (пункт 1.3);
- ОСП врегульовує небаланси електричної енергії з СВБ у порядку, визначеному Законом України "Про ринок електричної енергії" (далі за текстом Договору - Закон) та Правилами ринку, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 307 (далі за текстом Договору та у цій постанові - Правила ринку) (пункт 1.4);
- врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення СВБ правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії та оплати платежів відповідно до Правил ринку (пункт 1.5);
- вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, що передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються АР для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку. Оплата платежів відповідно до цього договору здійснюється з урахуванням податків та зборів, передбачених діючим законодавством. Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається Правилами ринку (пункти 2.1, 2.2);
- при невиконанні або неналежному виконанні умов цього договору сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором, Правилами ринку, Кодексом системи передачі, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 309, Законом та чинним законодавством України (пункт 3.1);
- подання платіжних документів здійснюється сторонами відповідно до Правил ринку. ОСП формує та направляє Акт купівлі-продажу (далі за текстом Договору -Акт) до СВБ не пізніше 13 календарного дня місяця, наступного за розрахунковим. Підписання Акта відбувається в електронній формі (за допомогою системи, яка забезпечує функціонування електронного документообігу з накладанням КЕП (за винятком випадків, коли використання електронного підпису прямо заборонено Законом), що забезпечує юридично значимий електронний документообіг мiж Сторонами та розміщений у мережi Інтернет за посиланням: https://online.ua.energy/, або у паперовій формi шляхом підписання уповноваженою особою Акта (у разi неможливості пiдпису в електронній формi). Сторонами має бути забезпечена можливість здійснення електронного документообігу шляхом реєстрації у системi, яка забезпечує функціонування електронного документообігу. Протягом двох робочих днiв з дня направлення ОСП до СВБ Акта СВБ розглядає та повертає ОСП один примірник Акта, підписаного зi своєї сторони (пункти 5.6, 5.9);
- договір набирає чинності з дати реєстрації ОСП СВБ відповідно до її заяви-приєднання до цього договору і є чинним до 31 грудня включно року, у якому була надана заява-приєднання. Після реєстрації учасника ринку ОСП зобов`язаний надати такій СВБ витяг з відповідного реєстру. Якщо жодна зі сторін не звернулася до іншої сторони у строк не менше ніж за 1 місяць до закінчення терміну дії цього договору з ініціативою щодо його розірвання, то цей договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах (пункти 9.1, 9.2).
Як зазначає Компанія, на виконання умов Договору нею здійснено врегулювання небалансів електричної енергії та виставлено Товариству рахунки-фактури, які скріпленні електронним підписом представника Компанії та направлені Товариству на електронну пошту електронним сервісом, а саме: 
- № 2301202400567 від 08.01.2025 (розрахунковий період 01.09.2023-30.09.2023) на суму 22 049,42 грн;
- № 2404202400733 від 07.01.2025 (розрахунковий період 01.07.2022-31.07.2022) на суму 122 159 98,98 грн; 
- № 2404202400775 від 17.01.2025 (розрахунковий період 01.08.2022-31.08.2022) на суму 161 602 58,20 грн; 
- № 2504202400520 від 22.01.2025 (розрахунковий період 01.09.2022-30.09.2022) на суму 302 178 52,86 грн;
- № 3004202400249 від 29.01.2025 (розрахунковий період 01.10.2022-31.10.2022) на суму 271 315 72,08 грн.
Відповідно Додатку 10 до Правил ринку, згідно з оновленими даними комерційного обліку, Компанією проведено врегулювання попередніх розрахункових періодів та виставлено Товариству акти-корегування (врегулювання):
- № ВР/23/09-0525 від 26.01.2024 до акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів від 30.09.2023 № ВН/23/09-0525 (корегування вересня 2023 року). Зазначений акт-коригування (врегулювання) підписаний сторонами за допомогою електронних-цифрових підписів;
- № СВБ_ВР_03_2022_07_0525 від 06.09.2024 до акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів від 31.07.2022 № ВН/22/07-0525, акта корегування від 24.11.2022 ВР/22/07- 0525 (корегування липня 2022 року). Акт підписаний Компанією та відправлений Товариству на електронну пошту електронним сервісом 06.09.2024, однак останнім не підписаний; 
- № СВБ_ВР_03_2022_08_0525 від 19.09.2024 до акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів від 31.08.2022 № ВН/22/08-0525, акта корегування від 13.12.2022 ВР/22/08-0525 (корегування серпня 2022 року). Акт підписаний Компанією та відправлений Товариству на електронну пошту електронним сервісом 19.09.2024, однак останнім не підписаний;
- № СВБ_ВР_03_2022_09_0525 від 24.09.2024 до акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів від 30.09.2022 № ВН/22/09-0525, акта корегування від 30.12.2022 ВР/22/09- 0525 (корегування вересня 2022 року). Акт підписаний Компанією та відправлений Товариству на електронну пошту електронним сервісом 24.09.2024, однак останнім не підписаний;
- № СВБ_ВР_03_2022_10_0525 від 25.09.2024 до акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів від 31.10.2022 № ВН/22/10-0525, акта корегування від 20.02.2022 ВР/22/10- 0525 (корегування жовтня 2022 року). Акт підписаний Компанією та відправлений Товариству на електронну пошту електронним сервісом 25.09.2024, однак останнім не підписаний.
Компанія направила на адресу Товариства вимогу № 01/9961 від 18.02.2025 у зв`язку з невиконанням останнім своїх зобов`язань за Договором. Відповідь на цю вимогу Товариством до суду не надано.
Товариство не визнає заборгованість за Договором, заявлену до стягнення за період липня-жовтня 2022 року у зв`язку з тим, що ці обсяги не закуповувалися відповідачем за укладеним з позивачем Договором, були спожиті Комунальним підприємством та безпідставно перекладені Компанією на Товариство.
Згідно з довідкою Комунального підприємства щодо обсягів фактичного споживання електричної енергії від 11.10.2024 № 0.02/109, останнє визнає ці обсяги споживання за собою.
Компанія, в обґрунтування покладання обсягів електричної енергії, спожитої Комунальним підприємством, посилається на пункт 6.2.8 ПРРЕЕ, а також на Постанову НКРЕКП від 08.08.2023 № 1475.
Так, Компанія зазначає, що у зв`язку з набуттям 14.08.2019 Комунальним підприємством статусу "Дефолтний" Товариство, починаючи з 15.11.2019, мало припинити електроживлення Комунального підприємства.
НКРЕКП 08.08.2023 прийняло постанову № 1475 "Про результати розгляду спору між АТ "Донецькі електромережі", ТОВ "ДТЕК Високовольтні мережі", ПРАТ "ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля" та НЕК "Укренерго" відповідно до якої АТ "Донецькі електромережі", ТОВ "ДТЕК Високовольтні мережі", Товариство зобов`язані припинити порушення абзацу третього пункту 6.2.8 глави 6.2. розділу VI ПРРЕЕ шляхом передачі адміністратору комерційного обліку у термін до 01 вересня 2023 року валідованих даних комерційного обліку по точкам комерційного обліку Комунального підприємства за період з 01 січня 2022 року по 28 лютого 2023 року з урахуванням того, що учасник ринку Комунальне підприємство у зазначений період мав статус "Дефолтний", та не допускати такого порушення. Зобов`язано Компанію припинити порушення абзацу 15 підпункту 6 пункту 1 Постанови № 555 шляхом забезпечення сертифікації даних комерційного обліку у термін до 01 вересня 2023 року згідно з пунктом 2.2.2 глави 2.2 розділу ІІ ККОЕЕ по точках комерційного обліку Комунального підприємства за період з 01 січня 2022 року по 28 лютого 2023 року, після отримання таких даних комерційного обліку від АТ "Донецькі електромережі", ТОВ "ДТЕК Високовольтні мережі", Товариства відповідно до пункту 1 цієї постанови, надати сертифіковані дані комерційного обліку АР для подальшого формування платіжних документів і здійснення розрахунків та не допускати в подальшому такого порушення.
За наслідками розгляду справи суди попередніх інстанцій дійшли єдиного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог Компанії до Товариства в оскаржуваній частині стягнення заборгованості за Договором за період липня-жовтня 2022 року на загальну суму 85 725 682,11 грн, нарахованих на цю суму 3% річних та інфляційних втрат з огляду на таке.
Факт укладання Договору та його чинність упродовж визначеного позивачем в цій частині періоду формування спірної заборгованості (липні-жовтні 2022 року) у розумінні статей 204, 215 ЦК України у межах цієї справи не оспорюється і не заперечується, зважаючи на що Договір є належною правовою підставою у розумінні статей 11, 509 цього Кодексу для визначених ним кореспондуючих прав і обов`язків.
За змістом визначення терміну, наведеного у пункті 46 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" (в редакції, яка діяла на момент формування спірної заборгованості), небалансом електричної енергії є розрахована відповідно до правил ринку для кожного розрахункового періоду різниця між фактичними обсягами відпустки або споживання, імпорту, експорту електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, та обсягами купленої і проданої електричної енергії, зареєстрованими відповідно до правил ринку.
Ураховуючи функцію Товариства на ринку електричної енергії у спірний період з розподілу електричної енергії, споживання електричної енергії, що сформувало стверджувані Компанією небаланси відповідача не є безпосереднім фактичним споживання електроустановками останнього, а є споживанням Комунального підприємства, яке відповідач як оператор системи всупереч абзацу третього пункту 6.2.8 глави 6.2 розділу VI ПРРЕЕ не припинив, а тому таке споживання віднесено до втрат самого відповідача.
Суди зазначили, що за змістом статті 70 Закону України "Про ринок електричної енергії" та умов пунктів 1.5, 2.1 Договору сутність послуги Компанії, оплату вартості, якої вона вимагає у межах цієї справи, полягає у продажі Товариству електричної енергії у обсягах виявлених небалансів - фактичного споживання електричної енергії у цей же період Комунальним підприємством, що визнано та підтверджено Компанією за змістом відповіді на відзив, зі зняттям цих обсягів і покладанням їх на відповідача у серпні 2024 року.
Отже, наявність спірних небалансів у відповідача, а отже і захищуваного суб`єктивного права позивача перебуває, серед іншого у залежності від вирішення питання правомірності неприпинення відповідачем як оператором системи розподілу електроживлення Комунального підприємства у спірний період.
Необхідність застосування до спірних правовідносин пункту 6.2.8 ПРРЕЕ за позицією Компанії зумовлена відсутністю у споживача укладеного договору про постачання електричної енергії після спливу 90 днів постачання з боку постачальника "останньої надії", необхідність появи якого обумовлено набуттям статусу "Дефолтний" попереднього постачальника Комунального підприємства (пункт 6.2.2. ПРРЕЕ).
Водночас, як зазначає у своїх поясненнях Комунальне підприємство з посиланням на відкриті джерела, що зумовлює застосовність припису частини третьої статті 75 ГПК України, та встановлено судом у межах провадження у справі № 910/6820/24 за участю цих же учасників справи, що і у цій справі № 905/328/25, що, за висновком апеляційного суду, зумовлює застосовність припису частини четвертої статті 75 ГПК України:
(1) Комунальне підприємство здійснювало у розглядуваний період три види діяльності на ринку електричної енергії: виробник, постачальник і споживач;
(2) останнє є постачальником з власними точками споживання та має укладений із Компанією договір про врегулювання небалансів електричної енергії від 26.06.2019 № 0350-01012, чинний впродовж усього визначеного Компанією періоду формування спірної заборгованості;
(3) інші учасники ринку (зокрема і Товариство) 14.08.2019 отримали повідомлення Компанії про набуття Комунальним підприємством статусу "Дефолтний" лише як виробника електричної енергії, що підтверджується змістом відповідного листа Компанії, а не постачальника, зважаючи на що у розглядуваний спірний період:
- Комунальне підприємство було повноцінним учасником ринку електричної енергії та закуповувало електричну енергію на балансуючому ринку у Компанії на підстав договору про врегулювання небалансів електричної енергії від 26.06.2019 № 0350-01012;
- Товариство відображало як оператор систем розподілу споживання електричної енергії на установках Комунального підприємства електропостачальника - Комунальне підприємство;
- встановлені обставини наявності та правомірного суміщення Комунальним підприємством упродовж спірного періоду статусів споживача і постачальника (для власних потреб) унеможливлює твердження про відсутність відповідного договору (за умов чинності договору про врегулювання небалансів електричної енергії від 26.06.2019 № 0350-01012, укладеного з Компанією) для застосовності абзацу другого пункту 6.2.8 ПРРЕЕ.
У контексті доводів Компанії щодо наявності відповідних небалансів саме у Товариства, суди зазначили, що за змістом постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 № 1809 відповідно до спеціальної норми частини четвертої статті 60 Закону України "Про ринок електричної енергії" відключення Комунального підприємства як захищуваного споживача було неможливим, зважаючи на що неприпинення Товариством електроживлення Комунального підприємства, навіть за умов погодження із інтерпретацією позивача статусу "Дефолтності" виробника, не є правопорушенням, а отже - і не може мати негативні наслідки у вигляді обов`язку з оплати втрат тих обсягів, які спожило Комунальне підприємство.
Наведене у сукупності обумовило висновок судів про відсутність у позивача захищуваного суб`єктивного права вимоги оплати небалансів відповідачем за спірний період, що унеможливлює і порушення такого відсутнього права та його судовий захист.
У цьому контексті, суди також врахували, що рішенням Господарського суду Донецької області від 09.10.2023 у справі № 905/541/23, яке набрало законної сили 08.11.2023 та є чинним, Компанія стягнула з Комунального підприємства оплату заборгованості за небаланси, що охоплюють і спірний період, і ті ж самі обсяги, які Компанія (і це визнано представником останнього у судовому засіданні апеляційного суду 19.01.2025 на запитання головуючого судді) намагається стягнути з Товариства у межах цієї справи.
За таких обставин суди виснували, що:
- преюдиційний характер встановлених у справі № 905/541/23 обставин у розумінні частини четвертої статті 75 ГПК України та обов`язковий статус чинного судового рішення за змістом пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України зумовлюють неможливість ревізії у межах цієї справи № 905/328/25 висновків про надання Компанією послуги врегулювання небалансів саме Комунальному підприємству за діючим між ними договором;
- природа послуги з врегулювання небалансів унеможливлює одночасне її надання двом різним суб`єктам господарювання - учасникам ринку електричної енергії за рахунок використання одного й того ж обсягу електричної енергії, поданої Компанією, адже згідно з законом збереження енергії такий обсяг не можна спожити двічі (більше, ніж існувало), а подекадний характер нарахування заборгованості, яка була стягнута на користь Компанії у межах справи № 905/541/23 не впливає на тотожність обсягу електричної енергії, сплату за який останній намагається отримати повторно вже з Товариства всупереч пункту 6 частини першої статті 3 та частини третьої статті 13 ЦК України у межах цієї справи.
Апеляційний суд додатково звернув увагу на те, що:
- Компанія суб`єктивно тлумачить наслідки ухвалення НКРЕКП постанови від 08.08.2023 № 1475 як мотив для власного безпідставного збагачення у розумінні статті 1212 ЦК України за рахунок Товариства через стягнення заборгованості за фактично не надану йому послугу з врегулювання небалансів (яку насправді надано Комунальному підприємству, обов`язок з оплати якої встановлено у судовому порядку), остання (постанова регулятора), з огляду на встановлені обставини справи, не може розглядатися у якості належної підстави для задоволення позову навіть у світлі самостійно створених Компанією як АКО облікових відомостей на платформі MMS;
- урахування результатів вирішення справи № 905/541/23 при розгляді цієї справи № 905/328/25 не тільки відповідає принципу "res judicata" як складника гарантованого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права, але й визнається і самою позицією Компанією щодо кваліфікації її спірних обсягів електричної енергії як небалансів Комунального підприємства, і яка через "легалізацію і підтвердження" чинним судовим рішенням у справі № 905/541/23 не може бути змінена в іншій справі.
Натомість Компанія не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, зазначаючи про неправильне застосування судами постанови НКРЕКП від 08.08.2023 № 1475, норм частин шостої-десятої статті 64, статей 31, 32, 33, 56, 66 Закону України "Про ринок електричної енергії", статті 16 ЦК України, статті 20 ГК України, пунктів 3.4.2, 3.4.4, 6.2.3, 6.2.8 та 10 ПРРЕЕ, пункту 12.4.4 ККОЕЕ, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах, викладених у постановах: від 20.09.2021 у справі № 910/8958/20, від 11.04.2022 у справі № 905/38/21, від 17.11.2023 у справі № 910/12832/21, від 01.07.2025 у справі № 911/4610/15 (910/549/23), від 10.04.2025 у справі № 905/950/24, від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, від 19.04.2024 у справі № 911/1359/22, від 08.04.2020 у справі № 912/1941/21, від 14.12.2021 у справі № 922/3767/20.
Верховний Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і в разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.
Для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.
Отже, правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.
Надаючи оцінку наведеним доводам скаржника щодо неврахування судами правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, колегія суддів виходить з такого.
Так, у справі № 910/8958/20 державне підприємство звернулося з позовом до обслуговуючого кооперативу про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".
Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині оплати поставленої електроенергії.
За обставинами справи № 910/8958/20 сторонами укладено договір на умовах публічного договору постачання електричної енергії. На виконання умов договору на підставі даних про фактичне споживання відповідачем електричної енергії позивачем складено відповідні рахунки та акти, які відповідачем оплачені не були. За прострочення такої оплати позивачем і нараховано та заявлено до стягнення основну заборгованість за поставлену електроенергію, а також пеню, відсотки річні та інфляційні втрати.
У справі № 905/38/21 Компанія звернулася з позовом до Комунального підприємства про стягнення заборгованості за договором про врегулювання небалансів електричної енергії.
Водночас розгляд справи № 905/38/21 Верховним Судом здійснювався у межах оскарження позивачем (стягувачем) дій державного виконавця з примусового виконання рішення суду першої інстанції у цій справі, яке набрало законної сили. Предметом розгляду було питання правомірності дій державного виконавця щодо зупинення вчинення виконавчих дій.
У справі № 910/12832/21 товариство з обмеженою відповідальністю звернулося з позовом до Компанії про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач просив суд зобов`язати відповідача здійснити перерахунок небалансів електричної енергії позивача шляхом виключення негативних небалансів.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач як оператором системи передач у розрахункові години у період з 01.07.2021 по 10.07.2021 видав учасникам балансуючої групи позивача (треті особи у справі) непослідовні й протиправні диспетчерські команди та безпідставно відмовлявся видавати необхідні диспетчерські команди щодо збільшення або зменшення обсягу виробництва електричної енергії без врахування технологічних можливостей генерації електричної енергії учасників балансуючої групи, що зумовило виникнення небалансів в учасників балансуючої групи позивача та покладення на нього відповідальності у розмірі їх вартості.
У межах справи № 910/12832/21 у постанові від 17.11.2023 Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду розглядалося питання ефективних способів захисту порушених прав та інтересів у спорі учасників ринку електричної енергії щодо перерахунку небалансів електричної енергії.
У справі № 911/4610/15 (910/549/23) (у межах справи № 911/4610/15 про банкрутство відповідача) товариство з обмеженою відповідальністю звернулося до державного підприємства про визнання дій неправомірними та зобов`язання відновити становище, яке існувало до порушення. З урахуванням заяви про зміну предмета позову позивач просив суд зобов`язати відповідача відновити становище, яке існувало до порушення прав та законних інтересів позивача, шляхом проведення зняття (коригування, зміни) обсягів споживання державним підприємством "Добропіллявугілля-видобуток" в період з 02.06.2022 з комерційного обліку електричної енергії на електронній платформі "Marketmanagementsystem" (MMS) в реєстрі споживачів позивача.
У справі № 905/950/24 Компанія звернулася з позовом до публічного акціонерного товариства про стягнення заборгованості за договором про участь у балансуючому ринку. У свою чергу, публічне акціонерне товариство звернулося до Компанії із зустрічним позовом про стягнення заборгованості за цим договором.
Первісний позов обґрунтовано тим, що відповідач на порушення умов договору не здійснив оплату за придбані обсяги балансуючої електричної енергії, у зв`язку з чим ця заборгованість підлягає стягненню в судовому порядку з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України
Зустрічний позов мотивовано наявністю у Компанії заборгованості за договором за придбану балансуючу електричну енергію, яка підлягає стягненню з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.
У межах зазначеної справи № 905/950/24 як первісний, так і зустрічний позивач неодноразово змінювали розмір позовних вимог шляхом їх збільшення/зменшення, зокрема, за наслідками погашення сторонами основної заборгованості/зарахування зустрічних однорідних вимог, які приймалися судом першої інстанції.
За остаточною редакцією вимог за первісними позовом Компанія просила суд стягнути з публічного акціонерного товариства відсотки річних та інфляційні втрати за неналежне виконання грошового зобов`язання.
За остаточною редакцією вимог за зустрічним позовом публічне акціонерне товариство просило суд стягнути з Компанії відсотки річних та інфляційні втрати за неналежне виконання грошового зобов`язання.
У постанові Верховного Суду від 10.04.2025 у справі № 905/950/24 розглядалося питання правильного застосування судами попередніх інстанцій статті 46 ГПК України, оскільки, на думку скаржника, подана зустрічним позивачем заява про збільшення розміру позовних вимог, фактично є зміною предмета зустрічного позову шляхом доповнення нових позовних вимог.
У справі № 905/21/19 публічне акціонерне товариство звернулося з позовом до комунального комерційного підприємства про стягнення пені, інфляційних втрат та відсотків річних за договором постачання природного газу.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на виконання укладеного між сторонами договору постачання природного газу позивач передав у власність відповідача природний газ на суму 56 362 752,88 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу; відповідач у порушення умов договору оплату за переданий природний газ здійснював несвоєчасно, у зв`язку з чим на момент пред`явлення позову має заборгованість; зазначені обставини стали підставою для нарахування позивачем відповідачу пені за неналежне виконання зобов`язання з оплати природного газу на підставі договору, а також 3% річних інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України.
У справі № 911/1359/22 Компанія звернулася з позовом до публічного акціонерного товариства про стягнення заборгованості за неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу електричної енергії.
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань за двостороннім договором купівлі-продажу електричної енергії в частині повернення коштів за електричну енергію, що оплачена, однак відбір/відпуск якої у період з 01.03.2022 по 31.03.2022 відповідач зменшив.
У межах справи № 911/1359/22 Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду переглядалися рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та розглядалося питання застосування підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану" (в редакції постанови НКРЕКП від 26.04.2022 № 413) в контексті питання обов`язковості зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії.
У справі № 912/1941/21 Компанія звернулася з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення пені, штрафу та відсотків річних за договором про надання послуг з передачі електричної енергії.
Позов обґрунтовано тим, що відповідач листами повідомив позивача про плановий обсяг послуг за період серпень, грудень 2019 року, січень, лютий, квітень, серпень, листопад, грудень 2020 року, січень-березень 2021 року та здійснив оплату послуг з передачі електричної енергії відповідно до них, однак, всупереч умовам договору про надання послуг з передачі електричної енергії оплатив послуги з простроченням, внаслідок чого позивач нарахував пеню, штраф і проценти річних, виходячи із суми простроченої заборгованості.
У межах справи № 912/1941/21 Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду розглядалося питання того, чи є положення постанови НКРЕКП від 08.04.2020 № 766 "Про дії учасників ринку електричної енергії у період дії карантину та обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" у відповідній редакції, спеціальними відносно положень ЦК України та Господарського кодексу України.
У справі № 922/3767/20 об`єднання співвласників багатоквартирного будинку звернулося з позовом до акціонерного товариства про визнання недійсним додатку "Відомості про розрахункові засоби обліку активної та реактивної електричної енергії ОСББ" до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, укладеного сторонами спору.
Позов обґрунтовано тим, що:
- у спірному додатку незаконно зазначені загальнобудинкові прилади обліку електричної енергії для обліку електричної енергії, яку споживає позивач за договором, тоді як електрична енергія, яка дійсно споживається позивачем за договором, обліковується приладами обліку, які зазначені у іншому додатку до договору;
- відповідач безпідставно здійснює нарахування позивачу вартості спожитої електроенергії за загальнобудинковими приладами обліку, зазначеними у спірному додатку до договору, а не за приладами обліку, якими фіксується фактична величина спожитої позивачем електричної енергії на потреби його діяльності, зазначеними у іншому додатку до договору.
Проаналізувавши наведені Компанією у касаційній скарзі постанови та висновки Верховного Суду у справах, на які посилається скаржник, суд касаційної інстанції зазначає, що правовідносини у наведених справах № 910/8958/20, № 905/38/21, № 910/12832/21, № 911/4610/15 (910/549/23), № 905/950/24, № 905/21/19, № 911/1359/22, № 912/1941/21, № 922/3767/20 та у справі, яка розглядається № 905/328/25, за критеріями подібності правовідносин, визначеними Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, не є подібними.
На відміну від цієї справи № 905/328/25, правовідносини у якій виникли за договором про врегулювання небалансів електричної енергії щодо стягнення заборгованості за надані послуги врегулювання небалансу, у наведених скаржником справах № 910/8958/20, № 905/21/19, № 911/1359/22, № 912/1941/21, № 922/3767/20 правовідносини не є подібними, оскільки:
- у справі № 910/8958/20 предметом спору є стягнення заборгованості за поставлену електроенергію за договором про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії";
- у справі № 905/21/19 предметом спору є стягнення пені, інфляційних втрат та відсотків річних за договором постачання природного газу;
- у справі № 911/1359/22 предметом спору є стягнення заборгованості за неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу електричної енергії;
- у справі № 912/1941/21 предметом спору є стягнення пені, штрафу та відсотків річних за неналежне виконання відповідачем умов договором про надання послуг з передачі електричної енергії;
- у справі № 922/3767/20 предметом спору є визнання недійсним додатку до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії.
Не свідчить про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, про які стверджує скаржник, і посилання останнього на решту постанов Верховного Суду у справах № 905/38/21, № 910/12832/21, № 911/4610/15 (910/549/23), № 905/950/24, оскільки:
- у справі № 905/38/21 спірні правовідносини, хоч і виникнули за договором про врегулювання небалансів електричної енергії, однак постанову Верховного Суду від 04.08.2021 у цій справі прийнято не за наслідками перегляду рішень судів попередніх інстанцій по суті спору, а у межах оскарження судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду скарги позивача (стягувача) на дії державного виконавця. Предметом розгляду було питання правомірності дій державного виконавця щодо зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання рішення суду першої інстанції у цій справі, яке набрало законної сили;
- у справі № 910/12832/21 предметом спору є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок небалансів електричної енергії позивача шляхом виключення негативних небалансів. Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.11.2023 у цій справі розглядалося питання ефективних способів захисту порушених прав та інтересів у спорі учасників ринку електричної енергії щодо перерахунку небалансів електричної енергії;
- у справі № 911/4610/15 (910/549/23) (у межах справи № 911/4610/15 про банкрутство відповідача) предметом спору є зобов`язання відповідача відновити становище, яке існувало до порушення прав та законних інтересів позивача, шляхом проведення зняття (коригування, зміни) обсягів споживання державним підприємством "Добропіллявугілля-видобуток" в період з 02.06.2022 з комерційного обліку електричної енергії на електронній платформі "Marketmanagementsystem" (MMS) в реєстрі споживачів позивача;
- у справі № 905/950/24 предметом спору є стягнення відсотків річних та інфляційних втрат за неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором про участь у балансуючому ринку, нарахованих в порядку статті 625 ЦК України. У постанові Верховного Суду від 10.04.2025 у цій справі розглядалося питання правильного застосування судами попередніх інстанцій статті 46 ГПК України, оскільки, на думку скаржника, подана зустрічним позивачем заява про збільшення розміру позовних вимог, фактично є зміною предмета зустрічного позову шляхом доповнення нових позовних вимог.
Зміст наведених скаржником постанов Верховного Суду у зазначених справах не свідчить, що рішення (в оскаржуваній частині) і постанова судів попередніх інстанцій прийняті без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, оскільки встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин у зазначених скаржником справах і у справі, яка переглядається № 905/328/25, є різними; у кожній із справ суди виходили із заявлених предмета та підстав позову, обставин та умов конкретних правовідносин і фактично-доказової бази, тобто, дійшли певних конкретних висновків з урахуванням наданих сторонами усіх доказів, що виключає подібність правовідносин у вказаних справах за змістовним критерієм. При цьому, з`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.
При цьому, у жодній з наведених скаржником справ Верховним Судом не розглядався спір, правовідносини у якому виникли за договором про врегулювання небалансів електричної енергії щодо стягнення заборгованості за надані послуги врегулювання небалансу з відповідача як оператора системи на підставі пункту 6.2.8 глави 6.2 розділу VI ПРРЕЕ у зв`язку із нездійсненням ним як оператором системи припинення електроживлення об`єкта споживача з огляду на відсутність у такого споживача укладеного договору про постачання електричної енергії після спливу 90 днів постачання з боку постачальника "останньої надії", необхідність появи якого обумовлено набуттям статусу "Дефолтний" попереднього постачальника цього споживача, за одночасного встановлення судами обставин вже стягнення вартості таких послуг Компанії щодо врегулювання небалансу з Комунального підприємства за чинним між ними договором про врегулювання небалансів електричної енергії.
Суд звертає увагу на те, що посилання скаржника на неврахування висновків Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження не можуть бути взяті до уваги судом касаційної інстанції, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми права, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
Підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій подібній справі. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц та від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.
З огляду на наведене, висновки стосовно застосування норм права, які викладені у наведених вище постановах Верховного Суду та на які послався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі № 905/328/25.
Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження.
Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України встановлено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Верховний Суд зазначає, що з огляду на принцип диспозитивності виключно скаржником визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстави для касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, оскільки висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, Верховний Суд, на підставі пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Компанії на рішення Господарського суду Донецької області від 01.10.2025 (в частині відмови в позові) та постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 у справі № 905/328/25.
Керуючись статтею 234 та пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Донецької області від 01.10.2025 (в частині відмови в позові) та постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 у справі № 905/328/25.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова