ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року 
м. Київ

справа № 440/7202/21
адміністративне провадження № К/990/27077/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Чиркіна С.М.,
суддів: Берназюка Я.О., Шарапи В.М., 

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Полтавської міської ради на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року (головуючий суддя Петрова Л.М.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2024 року (головуючий суддя Мінаєва О.М., судді: Кононенко З.О., Калиновський В.А.) у справі № 440/7202/21 за позовом Керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі територіальної громади міста Полтави до Полтавської міської ради, Управління з питань містобудування та архітектури Виконавчого комітету Полтавської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , про визнання протиправними та скасування пунктів рішення, визнання протиправним та скасування паспорту прив`язки, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
У 2021 році Керівник Полтавської окружної прокуратури Полтавської області (далі також позивач, прокурор) в інтересах держави в особі територіальної громади міста Полтави звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавської міської ради (далі також відповідач-1), Управління з питань містобудування та архітектури Виконавчого комітету Полтавської міської ради (далі також відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також - ФОП ОСОБА_1 , третя особа), у якому просив: 
визнати протиправним та скасувати пункти 1, 2, 4 рішення Полтавської міської ради від 19 березня 2021 року «Про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності» в частині продовження розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності на території м. Полтава, продовження дії особистого строкового земельного сервітуту та паспорту прив`язки на наступні тимчасові споруди згідно з додатком 1 до рішення ФОП ОСОБА_1 (№ 112) стаціонарної тимчасової споруди - торговельного павільйону на земельній ділянці площею 36 кв.м з кадастровим номером 5310136400:13:004:0235 на перехресті АДРЕСА_1 ; 
визнати протиправним та скасувати паспорт прив`язки № 01-02-17/2781-1184 від 12 листопада 2014 року.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано пункти 1, 2, 4 рішення Полтавської міської ради від 19 березня 2021 року «Про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності» в частині продовження розміщення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (№ 112) стаціонарної тимчасової споруди - торговельного павільйону на земельній ділянці площею 36 кв.м з кадастровим номером 5310136400:13:004:0235 на перехресті АДРЕСА_1 ; в частині продовження дії особистого строкового земельного сервітуту фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 5310136400:13:004:0235 та продовження терміну дії паспорту прив`язки на вказану тимчасову споруду.
Скасовано паспорт прив`язки № 01-02-17/2781-1184 від 12 листопада 2014 року.
У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2024 року рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року залишено без змін.
12 липня 2024 року на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Полтавської міської ради, надіслана 10 липня 2024 року, у якій скаржник просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2024 року і прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі. Цією ж ухвалою витребувано справу з суду першої інстанції.
12 серпня 2024 року від прокурора надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України).

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ
В обґрунтування позовних вимог прокурором зазначено, що Полтавська міська рада рішенням від 19 березня 2021 року «Про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території м. Полтава» (далі також рішення від 19 березня 2021 року) надала дозвіл на продовження розміщення стаціонарної тимчасової споруди - торговельного кіоску на земельній ділянці площею 36 кв.м з кадастровим номером 5310136400:13:004:0235 на перехресті АДРЕСА_1 . 
Водночас зауважено, що оскаржуваним рішенням третій особі продовжено дію особистого строкового сервітуту за відсутності документа, що посвідчує продовження права користування земельною ділянкою з кадастровим номером: 5310136400:13:004:0235, що унеможливлювало продовження Управлінням з питань містобудування та архітектури Виконавчого комітету Полтавської міської ради терміну дії оформленого паспорта прив`язки ФОП ОСОБА_1 . 
Прокурор стверджує, що всупереч вимог Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою КМУ від 30 березня 1994 року № 198 (далі також Єдині правила № 198) ФОП ОСОБА_1 неправомірно погоджено розміщення ТС без згоди органу Національної поліції. 
Також зазначено, що відповідно до паспорту прив`язки № 01-02-17/2781-1184 від 12 листопада 2014 року, виданого Управління з питань містобудування та архітектури Виконавчого комітету Полтавської міської ради, площа тимчасової споруди складає 25,0 кв.м. 
Проте, на підставі протоколу огляду встановлено, що слідчим отримано виміри, що дають можливість стверджувати про орієнтовну площу споруди, яка становить 31,72 кв.м та є перевищенням встановленої законом гранично допустимої площі, а також не відповідає даним паспорту прив`язки даної споруди № 01-02-17/2781-1184. Водночас відстань від паркану до краю проїжджої частини по АДРЕСА_1 становить 2,5 м. 
Наполягає на тому, що Полтавська міська рада, яка діє від імені власника землі в особі територіальної громади міста Полтави, повинна діяти в інтересах територіальної громади та виключно у спосіб і у межах повноважень, передбачених законом. 
На переконання прокурора, оскаржуване рішення прийнято Полтавською міською радою з порушенням закону та порушує інтереси держави в особі територіальної громади міста, тому наявні підстави для звернення до суду прокурора та визначення міської ради відповідачем, оскільки іншого органу місцевого самоврядування, який би міг здійснити захист інтересів держави в особі територіальної громади міста, не існує. 
Відповідач-1 вважає, що спірне рішення у відповідній частині прийнято в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.
Наполягає на тому, що продовження строку дії паспорта прив`язки ТС здійснюється за заявою замовника, шляхом зазначення нової дати, підпису та печатки у паспорті прив`язки ТС органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради. 
На переконання відповідача-1 та відповідача-2, приписи Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року № 244 (далі також Порядок № 244) не визначають умову вирішення питання продовження розміщення тимчасових споруд від наявності існування відповідного оформленого права користування землею.
Третя особа в письмових поясненнях стверджує, що право користування земельною ділянкою з кадастровим номером: 5310136400:13:004:0235 не припинялося, оскільки починаючи з 2014 року по даний час ФОП ОСОБА_1 виконував усі умови договору особистого строкового земельного сервітуту, в тому числі постійно та у визначений термін сплачував до міського бюджету плату за сервітутне користування земельною ділянкою. 
З огляду на зазначене, третя особа зазначає, що твердження в позові керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області щодо відсутності права користування земельною ділянкою за кадастровим номером: 5310136400:13:004:0235, за адресою: перехрестя АДРЕСА_1 у ФОП ОСОБА_1 на момент винесення оскаржуваного рішення є безпідставним. 

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Полтавської міської ради (сорок третя сесія шостого скликання) від 22 липня 2014 року дозволено ФОП ОСОБА_1 строком на 5 років розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Полтава, згідно з додатками № 1, 2, 3 до рішення, площа земельної ділянки 36 кв.м. 
Рішенням Полтавської міської ради (сорок четверта сесія шостого скликання) від 25 вересня 2014 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та встановлено особистий строковий земельний сервітут з оформленням відповідного договору у встановленому порядку та терміни, визначені відповідними рішеннями Полтавської міської ради про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності.
07 жовтня 2014 року між Полтавською міською радою та ФОП ОСОБА_1 укладено договір особистого строкового земельного сервітуту на земельну ділянку для розміщення торговельного павільйону, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 36 кв.м, кадастровий номер земельної ділянки: 5310136400:13:004:0235. Термін дії договору з 22.07.2014 по 22.07.2019. Договір зареєстрований у виконавчому комітеті Полтавської міської ради, про що у книзі реєстрації записів договорів на встановлення особистого строкового земельного сервітуту вчинено запис 13 жовтня 2014 року № 381-3С.
12 листопада 2014 року Управлінням з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради видано ФОП ОСОБА_1 паспорт прив`язки № 01-02-17/2781-1184 «Стаціонарна тимчасова споруда - торговельний павільйон за адресою: перехрестя АДРЕСА_1 .
Рішенням Полтавської міської ради (двадцять восьма сесія сьомого скликання) від 29 листопада 2019 року продовжено, зокрема ФОП ОСОБА_1 розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території м. Полтава на 1 рік.
Також Управлінням з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради продовжено паспорт прив`язки № 01-02-17/2781-1184 до 29 листопада 2020 року.
23 січня 2020 року між Полтавською міською радою та ФОП ОСОБА_1 укладено договір особистого строкового земельного сервітуту на земельну ділянку для розміщення торговельного павільйону, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 36 кв.м, кадастровий номер земельної ділянки: 5310136400:13:004:0235. Термін дії договору з 29.11.2019 по 29.11.2020. Договір зареєстрований у виконавчому комітеті Полтавської міської ради, про що у книзі реєстрації записів договорів на встановлення особистого строкового земельного сервітуту вчинено запис 24.02.2020 № 57-3С.
16 грудня 2020 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Полтавської міської ради із заявою, в якій просив розглянути комісією з розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території м. Полтава питання щодо можливості подальшого розміщення тимчасової стаціонарної споруди (торговельного павільйону, кіоску, причепу-фургону) за адресою: перехрестя АДРЕСА_1 , площею тимчасової споруди 25,0 кв.м, на земельній ділянці площею 36 кв.м.
Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 16 лютого 2021 року № ПР/01.5/01 погоджено клопотання ФОП ОСОБА_1 щодо можливості подальшого розміщення стаціонарної тимчасової споруди - торговельного павільйону площею 25,0 кв.м на земельній ділянці площею 30,0 кв.м. на перехресті АДРЕСА_1 , терміном на 5 років.
17 лютого 2021 року до Полтавської міської ради надійшла заява ФОП ОСОБА_1 , в якій останній просив оформити договір особистого строкового сервітуту на земельну ділянку загальною площею 30,0 кв.м за адресою: перехрестя АДРЕСА_1 , для розміщення стаціонарної тимчасової споруди торговельного павільйону площею 25,0 кв.м. 
19 березня 2021 року Полтавська міська рада (третя сесія восьмого скликання) прийняла рішення «Про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території м. Полтава», пунктом 1 якого продовжено розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території м. Полтава, згідно з додатком 1 - на 5 років; 
пунктом 2 рішення замовникам, зазначеним в додатку 1 до цього рішення, продовжено дію особистого строкового земельного сервітуту на раніше сформовані земельні ділянки з оформленням відповідних договорів у встановленому порядку;
пунктом 4 рішення замовникам, зазначеним в додатку 1 до цього рішення, в Управлінні з питань містобудування та архітектури продовжити термін дії оформлених паспортів прив`язки.
На виконання пункту 4 вищевказаного рішення Полтавської міської ради Управлінням з питань містобудування та архітектури Виконавчого комітету Полтавської міської ради продовжено ФОП ОСОБА_1 до 19 березня 2026 року дію паспорта прив`язки.
Не погодившись з пунктами 1, 2, 4 рішення Полтавської міської ради від 19 березня 2021 року в частині щодо ФОП ОСОБА_1 , керівник Полтавської окружної прокуратури Полтавської області звернувся до суду з цим позовом в інтересах держави в особі територіальної громади міста Полтави.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Задовольняючи позовні вимоги частково, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що зі змісту положень Земельного кодексу України, Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку № 244 та Положення про розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Полтава, затвердженого рішенням Полтавської міської ради від 18.05.2012, підставою для продовження розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки тимчасової споруди, який оформлюється відповідним органом за зверненням особи, яка бажає розмістити тимчасову споруду, у разі відповідності розміщення ТС містобудівній документації, будівельним нормам, існуючим містобудівним обмеженням тощо та за наявності документа про право користування земельною ділянкою.
У цій справі судами встановлено, що на підставі оспорюваного прокурором паспорту прив`язки № 01-02-17/2781-1184 від 12 листопада 2014 року ФОП ОСОБА_1 розміщено торговельний павільйон на земельній ділянці площею 36 кв.м з кадастровим номером 5310136400:13:004:0235 на перехресті вул. Великотирновська та пров. Латишева, площа якого перевищує передбачену законом максимально допустиму площу тимчасових споруд.
З огляду на зазначене суди дійшли висновку, що стаціонарна тимчасова споруда щодо продовження строку на розміщення якої оспорюваними положеннями рішення Полтавської міської ради виник спір у цій справі, через перевищення її площі не відповідає ознакам тимчасової споруди у розумінні положень статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку № 244, оскільки стаціонарна тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності (павільйон) не може перевищувати 30 квадратних метрів саме по зовнішньому контуру, у тому числі з урахуванням об`єднання (суміщення).
Також суди попередніх інстанцій встановили, що Полтавська міська рада та утворений нею орган - Управління з питань містобудування та архітектури, продовжуючи ФОП ОСОБА_1 строк розміщення тимчасової споруди та строк дії паспорту прив`язки, не звернули увагу на відсутність погодження місця розташування споруди з власниками автомобільних доріг та уповноваженим підрозділом Національної поліції, як того вимагає пункт 20 Єдиних правил.
За позицією судів попередніх інстанцій з покликанням на сталу практику Верховного суду у справах за подібних правовідносин, відповідність намірів замовника щодо місця розташування тимчасової споруди перевіряється саме на етапі оформлення, а не продовження строку дії паспорта прив`язки, проте Полтавська міська рада та Управління з питань містобудування та архітектури у спірних правовідносинах, будучи зобов`язаними діяти насамперед в інтересах та від імені територіальної громади, встановивши порушення вимог закону щодо розміщення належної ФОП ОСОБА_1 тимчасової споруди (якщо таке порушення дійсно мало місце), повинні були виправити власну ж помилку, допущену під час прийняття рішення про оформлення і видачу паспорта прив`язки на таку споруду, й вжити передбачених законом заходів для приведення місця її розміщення у відповідність вимогам законодавства, або ж відмовити у продовженні строку дії такого дозвільного документа, у подальшому розміщенні споруд.

ІІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ
Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження судових рішень, Полтавська міська рада покликається на наявність обставин, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме на відсутність висновків Верховного Суду щодо:
застосування частини четвертої статті 28 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі також Закон № 3038-VI), Порядку № 244 та інших актів органів місцевого самоврядування, які регулюють ті ж правовідносини;
застосування положень пунктів 4, 20 Єдиних правил № 198 (у редакції чинній до 12.04.2023) у розрізі положень статті 28 Закону № 3038-VI.
Також скаржник покликається на те, що суди попередніх інстанцій вирішили спір без врахування висновків Великої Палати Верховного Суду, сформованих у постановах від 12 лютого 2019 року у справі № 905/2765/17 та від 08 жовтня 2019 року у справі № 920/447/18, та Верховного Суду, викладених у постановах від 04 травня 2020 року у справі № 2040/6175/18, від 07 серпня 2023 року у справі № 440/7204/21.
Позивач покликається на те, що представник Полтавської міської ради у касаційній скарзі не наводить жодних аргументів з приводу перевищення законодавчо регульованої площі тимчасової споруди.
Акцентує увагу на тому, що Верховним Судом сформована усталена практика за подібних правовідносин, відображена в постановах від 07 листопада 2023 року у справі № 440/6760/21, від 08 листопада 2023 року у справі № 440/6766/21, від 10 січня 2024 року у справі № 440/6749/21, від 15 листопада 2023 року у справі №440/7203/21, від 17 жовтня 2023 року у справах № 440/7206/21, № 440/7213/21, № 440/6769/21, від 12 вересня 2023 року у справі № 440/7212/21, від 10 січня 2024 року у справі № 440/7211/21, від 21 листопада 2023 року у справі № 440/6767/21, від 06 грудня 2024 року у справі № 440/6759/21.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Верховний Суд вже розглядав справи № 440/6749/21, № 440/6759/21, № 440/6762/21, № 440/6767/21, №440/6768/21, № 440/6769/21, № 440/7203/21, № 440/7204/21, № 440/7212/21, №440/7213/21 та інші, в яких йшлося про визнання протиправним і скасування окремих пунктів рішення Полтавської міської ради від 19 березня 2021 року «Про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності» в частині продовження розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території м. Полтава, продовження дії особистих строкових земельних сервітутів та паспортів прив`язки на тимчасові споруди, а також визнання протиправними та скасування паспортів прив`язки.
У згаданих справах поставали ті ж правові питання, що і у справі, яка розглядається.
Так, колегія суддів зазначає, що до повноважень місцевих рад, визначених пунктом "а" статті 12 Земельного кодексу України, належить розпорядження землями територіальних громад.
Згідно із пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
У постанові від 10 січня 2024 року у справі № 440/6749/21 Верховний Суд дійшов таких висновків:
«…органи місцевого самоврядування як розпорядники земельних ділянок комунальної власності наділені компетенцією як на встановлення так і на продовження дії земельного сервітуту для встановлення тимчасової споруди для комерційного використання, метою якого є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб.
Відтак, Полтавська міська рада як розпорядник земельних ділянок комунальної власності була наділена правом встановити особистий строковий сервітут на раніше сформовану земельну ділянку для надання права на розміщення тимчасової споруди (малої архітектурної форми) з оформленням відповідного договору у встановленому порядку за умови додержання правил їх розміщення (продовження розміщення), дотримання яких перевіряються суб`єктами владних повноважень, які задіяні у цьому механізмі».
Надаючи оцінку висновкам судів попередніх інстанцій щодо відсутності погодження Національної поліції на розміщення тимчасових споруд, колегія суддів бере до уваги правові висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі № 440/6759/21:
«ТС для провадження підприємницької діяльності є елементом благоустрою, розміщення якої має здійснюватися з урахуванням вимог Закону України «Про дорожній рух» та Єдиних правил № 198, а також на підставі дозвільного документу - паспорта прив`язки, який видає (продовжує строк дії) відповідний орган з дотриманням вимог вищевказаних Правил. Тому при вчиненні дій щодо продовження строку дії паспорта прив`язки уповноважений орган зобов`язаний повторно перевіряти дотримання норм щодо розміщення ТС для здійснення підприємницької діяльності, закріплених, зокрема в Законі України «Про дорожній рух» та Єдиних правилах № 198, у тому числі наявність погодження від Національної поліції стосовно розміщення ТС у межах відведення автомобільних доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг.
101. У світлі обставин, встановлених у справі, що розглядається, та з урахуванням вищевикладених положень законодавства, колегія суддів вважає, що хоча й відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС перевіряється саме на етапі оформлення, а не продовження строку дії паспорта прив`язки, відповідачі у спірних правовідносинах, будучи зобов`язаними діяти насамперед в інтересах та від імені територіальної громади, встановивши порушення вимог закону щодо розміщення належної третій особі ТС (якщо таке порушення дійсно мало місце), повинні були виправити власну ж помилку, допущену під час прийняття рішення про оформлення і видачу паспорта прив`язки на таку споруду, й вжити передбачених законом заходів для приведення місця її розміщення у відповідність вимогам законодавства, або ж відмовити у продовженні строку дії такого дозвільного документа.
102. Колегія суддів вважає, що у такому випадку не порушується баланс публічних і приватних (індивідуальних) інтересів, оскільки такі дії покликані відновити законність та правовий порядок у сфері спірних правовідносин та забезпечити, при цьому, дотримання інтересів широкого кола осіб - територіальної громади міста, запобігти негативним наслідкам, що можуть настати у зв`язку з недотриманням встановленого законодавством порядку та місця розміщення ТС.
103. У такий спосіб суб`єкт владних повноважень, який реалізує публічно-владні управлінські функції у певних правовідносинах (у цій справі у сфері благоустрою території населеного пункту, містобудування та земельних відносин), може у легітимний спосіб захистити загальний інтерес, прийнявши відповідне рішення або вчинивши певні дії (відмовивши у продовженні строку розміщення тимчасової споруди або привівши місце її розташування у відповідність до вимог законодавства).
104. Однак у спірних правовідносинах, Полтавська міськрада та утворений нею орган - Управління з питань містобудування та архітектури, продовжуючи третій особі строк розміщення тимчасової споруди та строк дії паспорту прив`язки, не звернули увагу на відсутність погодження місця розташування споруди з власниками автомобільних доріг та уповноваженим підрозділом Національної поліції, як того вимагає пункт 20 Єдиних правил, не виправили власну ж помилку, допущену під час прийняття рішення про оформлення і видачу паспорта прив`язки на таку споруду.
105. Аналогічні правові висновки у подібних спірних правовідносинах викладені Верховним Судом у постанові від 7 листопада 2023 року у справі № 440/6760/21.».
У справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій установлено, що Полтавська міська рада та утворений нею орган - Управління з питань містобудування та архітектури, продовжуючи ФОП ОСОБА_1 строк розміщення тимчасової споруди та строк дії паспорту прив`язки, не звернули увагу на відсутність погодження місця розташування споруди з власниками автомобільних доріг та уповноваженим підрозділом Національної поліції, як того вимагає пункт 20 Єдиних правил.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що хоча й відповідність намірів замовника щодо місця розташування тимчасової споруди перевіряється саме на етапі оформлення, а не продовження строку дії паспорта прив`язки, Полтавська міська рада та Управління з питань містобудування та архітектури у спірних правовідносинах, будучи зобов`язаними діяти насамперед в інтересах та від імені територіальної громади, встановивши порушення вимог закону щодо розміщення належної третім особам тимчасової споруди (якщо таке порушення дійсно мало місце), повинні були виправити власну помилку, допущену під час прийняття рішення про оформлення і видачу паспорту прив`язки на таку споруду, й вжити передбачених законом заходів для приведення місця її розміщення у відповідність вимогам законодавства, або ж відмовити у продовженні строку дії такого дозвільного документа.
Аналогічний правовий висновок також викладено у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року у справах № 440/6762/21 та № 440/6768/21.
Стосовно висновків судів про перевищення гранично допустимої площі тимчасової споруди, то у постанові від 12.09.2023 у справі № 440/7212/21 Верховний Суд дійшов висновку:
« 85. за правилами абзацу другого пункту 4 Єдиних правил мала архітектурна форма для провадження підприємницької діяльності - це невелика (площею до 30 кв. метрів) споруда торговельно-побутового призначення, яка виготовляється з полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без спорудження фундаменту.
86. Вказане визначення «малої архітектурної форми» повністю відповідає визначенню «тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності», закріпленому в частині другій статті 28 Закону № 3038-VI.
87. згідно із пунктом 1.4 Порядку № 244, який був прийнятий на виконання вимог статті 28 Закону № 3038-VI стаціонарна ТС - це споруда, яка має закрите приміщення для тимчасового перебування людей і по зовнішньому контуру площу до 30 кв.м.
88. Аналогічне за змістом визначення терміну «стаціонарна ТС» міститься у пункті 1.3 Положення про розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Полтава.
89. Таким чином, тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності є елементом благоустрою, розміщення якої здійснюється на підставі дозвільного документу - паспорта прив`язки, який видає відповідний орган за зверненням особи, яка бажає розмістити тимчасову споруду, з дотриманням вимог, у тому числі, Порядку № 244, Єдиних правил та Положення про розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Полтава.».
Колегія суддів вважає висновки Верховного Суду у справі № 440/7212/21 правозастосовними до обставин цієї справи і не вбачає правових підстав відступати від таких.
Також, як наведено у постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2023 року у справі № 440/7208/21: зміст вищевикладених положень законодавства дає підстави колегії суддів визначити такі основні критерії, за якими здійснюється віднесення споруди до тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, а саме: це невелика одноповерхова споруда площею не більше ніж 30 кв. метрів по зовнішньому контуру; виготовляється з полегшених збірно - розбірних конструкцій; встановлюється тимчасово без улаштування (спорудження) фундаменту.
Отже, Верховний Суд у наведеній постанові від 12 жовтня 2023 року наголосив на тому, що стаціонарна тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності (павільйон) не може перевищувати 30 квадратних метрів саме по зовнішньому контуру, у тому числі з урахуванням об`єднання (суміщення).
Судами попередніх інстанцій встановлено, що за змістом протоколу огляду від 11 вересня 2021 року, складеного у межах досудового розслідування внесеного до ЄРДР за № 42021172060000012 від 30 березня 2021 року стаціонарна тимчасова споруда - торговельний павільйон на земельній ділянці площею 36 кв.м з кадастровим номером 5310136400:13:004:0235 розміщена на перехресті АДРЕСА_1 , має прямокутну форму ззовні оздоблену металопрофілем коричневого кольору. Перед спорудою знаходиться паркан дерев`яний - довжина паркану 23,43 м. Відстань від паркану до краю проїжджої частини по вул. Великотирновська становить 2,5 м. Водночас площа споруди 31,72 кв.м, що становить перевищення встановленої законом гранично допустимої площі та не відповідає даним паспорту прив`язки даної споруди № 01-02-17/2781-1184 від 12 листопада 2014 року.
Отже, на підставі оспорюваного прокурором паспорту прив`язки № 01-02-17/2781-1184 від 12 листопада 2014 року ФОП ОСОБА_1 розміщено торговельний павільйон на земельній ділянці площею 36 кв.м з кадастровим номером 5310136400:13:004:0235 на перехресті вул. Великотирновська та пров. Латишева, площа якого перевищує передбачену законом максимально допустиму площу тимчасових споруд.
В цьому контексті колегія суддів зазначає, що за змістом статті 341 КАС України до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка. Об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права. 
Відтак, суди правильно зазначили, що паспорт прив`язки, з урахуванням якого прийнято оскаржуване рішення, не відповідає вимогам, як статті 28 Закону № 3038-VI так і Порядку № 244.
З огляду на зазначене та враховуючи правові висновки Верховного Суду щодо вирішення цієї категорії справ, колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що у спірних відносинах відповідачі діяли не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а оспорювані положення рішення Полтавської міської ради від 19 березня 2021 року не відповідають вимогам частини другої статті 2 КАС України, у зв`язку із чим наявні підстави для їх скасування.
Відповідно, беручи до уваги ту обставину, що строк дії паспорту прив`язки № 01-02-17/2781-1184 від 12 листопада 2014 року не підлягав продовженню у зв`язку з невідповідністю паспорту прив`язки вимогам статті 28 Закону № 3038-VI, пунктам 20, 26 Єдиних правил та Положення про розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Полтава станом на дату прийняття міською радою рішення від 19 березня 2021 року, колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про необхідність скасування цього паспорту прив`язки.
Щодо тверджень скаржника про неврахування судами висновків Великої Палати Верховного Суду, сформованих у постановах від 12 лютого 2019 року у справі № 905/2765/17 та від 08 жовтня 2019 року у справі № 920/447/18, та Верховного Суду, викладених у постановах від 04 травня 2020 року у справі № 2040/6175/18 та від 22 квітня 2019 року у справі № 820/601/17, то колегія суддів зазначає таке.
У справі № 905/2765/17 предмет спору стосувався правомірності припинення відповідною міською радою договору особистого строкового сервітуту та, як наслідок, демонтажу малої архітектурної форми (торговельного павільйону), що за висновками Великої Палати Верховного Суду зачіпає приватні інтереси суб`єкта підприємницької діяльності, а отже має цивільно-правову природу. Зазначене, за позицією Суду, виключає кваліфікацію правовідносин сторін у цій справі як такі, що засновані на управлінських чи контролюючих функціях однієї сторони стосовно іншої, а отже, цей позов не має визначених Кодексом адміністративного судочинства України ознак адміністративного.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у зазначеній вище справі орган місцевого самоврядування, реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, відповідно до статті 5 Земельного кодексу України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими він вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним суб`єктом земельних відносин. У цьому спорі учасники земельних відносин не підпорядковані один одному, а отже, суб`єкт владних повноважень - орган місцевого самоврядування - владних управлінських функцій не здійснював.
У справі № 920/447/18, яка розглядалась Великою Палатою Верховного Суду, предметом спору було порушене право землекористування позивача, а саме - розміщення тимчасових споруд на земельних ділянках, які не виділялись для такої мети відповідачам, натомість передані за волевиявленням власника у користування третій особі. Враховуючи, що згідно з установленими у вказаній справі обставинами сторона у справі - суб`єкт підприємницької діяльності використовує земельні ділянки під майном (нежитлові споруди для розміщення кафе), призначеним для такої діяльності, звернувся до відповідної ради за оформленням права на одержання сервітуту як підприємець, та діяв у цих правовідносинах як суб`єкт господарювання, Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновком судів попередніх інстанцій про віднесення такого спору до юрисдикції господарських судів.
На відміну від обставин, встановлених у справах № 905/2765/17 та № 920/447/18 (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 та від 08.10.2019), на які як приклад неоднакового правозастосування посилається скаржник, вимоги позову у справі, що розглядається, не стосуються речових прав на земельні ділянки як відповідачів, так і третьої особи.
У справі № 2040/6175/18 предметом спору було визнання протиправними дій відповідача, які полягали у відмові в наданні паспорту прив`язки тимчасової спору та зобов`язання надати паспорт прив`язки тимчасової споруди.
Верховний Суд зазначив, що обставини з приводу правових підстав для користування земельною ділянкою не входять до обсягу тих питань, котрі підлягають дослідженню владним суб`єктом при розгляді матеріалів звернення зацікавленої особи з приводу погодження намірів розташування тимчасової споруди та видачі паспорту прив`язки тимчасової споруди.
Проте, у справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції не мотивував задоволення позову такою підставою як відсутність реєстрації земельного сервітуту у встановленому законом порядку.
Таким чином, дослідивши зміст постанов Верховного Суду, на які покликається скаржник, як на практику застосування норм права у подібних правовідносинах, колегія суддів дійшла висновку, що правовідносини у справах не є подібними правовідносинам у цій справі.
Вищевикладеним спростовуються доводи касаційної скарги Полтавської міської ради. 
Враховуючи зазначене, колегія суддів зазначає, що оскаржувані судові рішення прийнято відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення касаційної скарги та скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій немає.
Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд-

У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу Полтавської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2024 року у справі № 440/7202/21 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та її не може бути оскаржено.
Судді Верховного Суду С.М. Чиркін
Я.О. Берназюк
В.М. Шарапа