ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року
м. Київ

cправа № 182/8900/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульський Г. М. - головуючий, Рогач Л. І., Краснов Є. В.,
секретар судового засідання Зайченко О. Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.12.2025 (колегія суддів у складі: Дармін М. О. - головуючий, Чус О. В., Кощеєв І. М.) та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2025 (суддя Рудь І. А.)
за позовом керівника Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави України в особі Першотравневської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області та Виконавчого комітету Першотравневської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області
до: 1) Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області
2) Фізичної особи ОСОБА_1 
3) Фермерського господарства "Дніпровські чорноземи"
4) Фермерського господарства "ФЕРМЕР-ПАРК"
про визнання незаконним та скасування наказу, визнання договорів недійсними, зобов`язання повернути земельну ділянку
за участю:
прокуратури: Одуденко А. В. (посвідчення)
відповідача-2: Гук О. О. (адвокат)
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.1 Керівник Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області (далі - прокурор) звернувся в інтересах держави в особі Першотравневської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області (далі - позивач - 1), Виконавчого комітету Першотравневської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області (далі - позивач - 2) до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (далі - відповідач - 1), Фізичної особи ОСОБА_1 (далі - відповідач - 2), Фермерського господарства "Дніпровські чорноземи" (далі - відповідач - 3), Фермерського господарства ?ФЕРМЕР-ПАРК? (далі - відповідач - 4), у якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 18.10.2024, просив:
- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області від 27.03.2014 № ДН/1222986900:01:004/00001118 "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки", яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду відповідача - 2 для ведення фермерського господарства на території Шевченківської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області та надано в оренду відповідачу - 2 земельну ділянку загальною площею 52,2251 га, в тому числі (рілля - 52,2251 га), кадастровий номер 1222986900:01:004:0041, (01.02.) - для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташована на території Нікопольського району Дніпропетровської області (далі - вимога - 1);
- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 1222986900:01:004:0041 площею 52,2251 га від 28.03.2014 за № 28/03/14/3-ДО, який укладений відповідачем - 2 та Головним управління Держземагенства у Дніпропетровській області (далі - вимога - 2);
- визнати недійсним договору суборенди земельної ділянки кадастровий номер 1222986900:01:004:0041 площею 52,2251 га № 01/17 від 02.05.2017, укладений відповідачем - 2 та відповідачем - 3 (далі - вимога - 3);
- зобов`язати відповідача - 2 та відповідача - 4 повернути позивачу - 1 земельну ділянку загальною площею 52,2251 га, кадастровий номер 1222986900:01:004:0041 (далі - вимога - 4).
Також прокурор у заяві від 22.11.2024 вказує, що позовна давність пропущена з поважних причин, а строк звернення до суду підлягає поновленню.
1.2 Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний наказ та оспорювані правочини вчинені на порушення вимог законодавства, чим порушені права та охоронювані законом інтереси позивачів, які підлягають судовому захисту.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1 Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2025, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 04.12.2025, у задоволенні позову відмовлено.
2.2 Свої висновки суди мотивували тим, що: вимога - 1 є неефективним способом захисту порушеного права, що є підставою для відмови у позові і позовна давність до цієї вимоги не може бути застосована; вимоги 2, 3, 4 є обґрунтованими, але відповідачами 2, 3, 4 подані заяви про застосування позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні цих вимог. При цьому, суди визнали неповажними причини пропуску прокурором позовної давності та відмовили у задоволенні його клопотання про поновлення.
3. Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи
3.1 У касаційній скарзі заявник просить скасувати вище вказані судові рішення та в ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
3.2 На обґрунтування касаційної скарги заявник посилався на те, що судові рішення прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник касаційної скарги вказує, що суди не врахували правових висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладено у постановах:
- Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 20.11.2018 у справі № 372/2592/15-ц, від 06.06.2018 у справі № 372/1387/13-ц, від 05.06.2018 у справі № 359/2421/15-ц, від 30.05.2018 у справі № 367/2271/15-ц, від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 29.06.2021 у справі № 904/3405/19, у постановах Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 686/16196/15-ц, від 20.06.2023 у справі № 922/243/22, від 13.06.2023 у справі № 914/2005/19, від 15.05.2020 у справі № 922/1467/19 щодо застосування позовної давності (статті 256, 257, 261, 268 Цивільного кодексу України);
- Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14, від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц, від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21 щодо права оспорення договору або іншого правочину з метою повернення власнику земельної ділянки (статті 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, статей 2, 152 Земельного кодексу України);
- Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 09.02.2021 у справі № 381/622/17, від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, у постанові Верховного Суду від 26.05.2023 у справі № 905/77/21 щодо ефективності обраного способу захисту (стаття 16 Цивільного кодексу України).
3.3 Відповідач - 2 у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на правильне застосування судами норм чинного законодавства, зазначив про безпідставність доводів та вимог, викладених у касаційній скарзі, у зв`язку з чим просив відмовити у її задоволенні.
4. Мотивувальна частина
4.1 Суди встановили, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 27.09.2018 № 4-3766/15-18СГ Лошкарівській об`єднаній територіальній громаді (правонаступником якої є Першотравневська об`єднана територіальна громада) передано, з урахуванням акта приймання - передачі, у комунальну власність земельну ділянку з кадастровим номером 1222986900:01:004:0041 загальною площею 52,2251 га (далі - земельна ділянка) для ведення фермерського господарства на території Лошкарівської об`єднаної територіальної громади Нікопольського району Дніпропетровської області за межами населеного пункту.
4.2 13.09.2019 на підставі вказаних документів здійснено державну реєстрацію права власності за територіальною громадою села Лошкарівка в особі виконавчого комітету Лошкарівської сільської ради на земельну ділянку, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено відповідний запис за № 33271694.
4.3 Суди констатували, що спірна земельна ділянка передана територіальній громаді села Лошкарівка в особі виконавчого комітету Лошкарівської сільської ради за актом приймання-передачі 27.09.2018, в якому на виконання вимог статті 117 Земельного кодексу України зазначено про те, що земельна ділянка перебуває в оренді відповідача - 2, виконавчим комітетом жодних заходів, направлених на отримання договорів оренди не здійснено, підстав та законності їх укладання не перевірено.
4.4 Нікопольською місцевою прокуратурою вивчено стан дотримання вимог законодавства при отриманні на території Нікопольського району Дніпропетровської області громадянами та юридичними особами земельних ділянок для ведення фермерського господарства і встановлено, що наказом Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області від 27.03.2014 № ДН/1222986900:01:004/00001118 "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду відповідачу - 2 для ведення фермерською господарства на території Шевченківської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, надано в оренду відповідачу - 2 земельну ділянку загальною площею 52,2251 га, в тому числі рілля - 52, 2251 га, кадастровий номер 1222986900:01:004:0041 (01.02) для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Шевченківської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області.
4.5 На виконання вказаного наказу, 28.03.2014 Головним управлінням Держземагентства у Дніпропетровській області та відповідачем - 2 укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1222986900:01:004:0041 площею 52,2251 га для ведення фермерського господарства строком на 49 років.
4.6 Прокурор вказував, що 18.04.2017 відповідач - 2 подав до відповідача - 1 клопотання про надання згоди на передачу цієї земельної ділянки в суборенду.
4.7 Листом від 24.04.2017 № Я-3651/0-1857/6-17 відповідач - 1 надав відповідачу - 2 згоду на передачу земельної ділянки в суборенду.
4.8 Також встановлено, що у січні 2019 року державний реєстратор Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області зареєстрував за № 30338540 договір суборенди земельної ділянки від 02.02.2017 № 01/17 строком дії до 24.04.2063, який укладений відповідачем - 2 та відповідачем - 3.
4.9 Прокурор зазначав, що відповідачі не дотримались встановленого статями 1, 7, 8 Закону України "Про фермерське господарство" порядку отримання земельних ділянок, оскільки Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не пересвідчилося в дійсності волевиявлення відповідача - 2 у створенні фермерського господарства з метою вироблення товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації для отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства.
4.10 Суди встановили, що згідно з даними Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців фермерське господарство відповідачем - 2 не створено та запис про його реєстрацію відсутній.
4.11 Уклавши договір оренди земельної ділянки, відповідач - 2 не створив фермерського господарства, а через певний час - 02.05.2017 передав отриману в оренду землю в суборенду відповідачу - 3.
4.12 У порушення вимог статті 7 Закону України "Про фермерське господарство" відповідач - 2 належним чином не обґрунтував розмір земельної ділянки з урахуванням можливостей її обробітку.
4.13 28.03.2014 Головне управління Держземагентства у Дніпропетровській області та відповідач - 2 уклали ще два договори оренди земельних ділянок площею 15,9403 га та 77,2701 га, що свідчить про отримання відповідачем - 2 для ведення фермерського господарства трьох окремих земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які розташовані в різних місцях на території трьох сільських рад, загальною площею 145,4355 га. За фактом заволодіння шахрайським шляхом правом оренди зазначених земельних ділянок, 23.10.2019 внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування за № 42019041490000107 за частиною першою статті 190 КК України.
4.14 15.08.2022 у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис про перехід права оренди земельної ділянки від відповідача - 2 до відповідача - 4 на підставі статуту від 04.09.2020.
4.15 При цьому, у листі Головного управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області №вих-10/11341 від 08.08.2024 зазначено, що згідно з електронно-обліковою системою "Єдиний реєстр для ведення автоматизованого обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів", відсутня інформація щодо реєстрації сільськогосподарської техніки за відповідачем - 4.
4.16 02.04.2024 у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно на підставі договору про розірвання договору суборенди земельної ділянки від 02.12.2023 внесено запис про розірвання договору суборенди земельної ділянки кадастровий номер 1222986900:01:004:0041 площею 52,2251 га №01/17 від 02.05.2017 укладений відповідачем - 2 та відповідачем - 3.
4.17 Прокурор зазначав, що позовна давність ним не пропущена, оскільки відповідач - 2 передав земельну ділянку в суборенду за договором суборенди від 02.05.2017, який державним реєстратором Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області було зареєстровано лише 31.01.2019 за № 30339677. Нікопольська місцева прокуратура не знала та не могла знати про наявність порушень вимог законодавства до моменту отримання матеріалів від відповідача - 1 20.11.2019, тобто після надходження вищевказаних наказів, листа погодження суборенди та договору суборенди до місцевої прокуратури, тому позовна давність не пропущена.
4.18 Крім того встановлено, що відповідачі подали заяви про застосування наслідків спливу позовної давності.
4.19 Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог, викладених у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Щодо позовної вимоги про незаконним та скасування наказу Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області
4.20 Предметом судового розгляду у цій справі є, зокрема, вимога прокурора про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області від 27.03.2014 № ДН/1222986900:01:004/00001118 "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки", яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду відповідача - 2 для ведення фермерського господарства на території Шевченківської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області та надано в оренду відповідачу - 2 земельну ділянку загальною площею 52,2251 га, в тому числі (рілля - 52,2251 га), кадастровий номер 1222986900:01:004:0041, (01.02.) - для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Нікопольського району Дніпропетровської області. На підставі цього наказу був укладений договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 1222986900:01:004:0041 площею 52,2251 га від 28.03.2014 за № 28/03/14/3-ДО.
4.21 Обґрунтовуючи свою позицію, прокурор стверджує, що спірним наказом порушується права та охоронювані законом інтереси позивачів на земельну ділянку і єдиним способом захисту цього права, на його думку, є звернення до суду про скасування такого наказу.
4.22 Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням, а можливість його скасування не дозволить позивачу ефективно відновити володіння відповідною земельною ділянкою (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 справі № 911/3681/17, від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, від 05 07.2023 року у справі № 912/2797/21, від 22.01.2025 справі № 446/478/19 від 16.07.2025 у справі № 910/2389/23).
4.23 За встановлених у цій справі обставин, спрямованість заявлених позовних вимог на повернення земельної ділянки позивачу - 1, заявлена вимога - 1 є неефективною, оскільки її задоволення не призведе до відновлення права, яке прокурор вважає порушеним.
4.24 Зважаючи на викладене, висновки судів про відмову у задоволенні позову у цій частині, є законними, обґрунтованими та відповідають наведеним висновкам Верховного Суду, які є сталими і послідовними.
4.25 При цьому, суди відмовляючи у задоволенні вимоги - 1, правильно виходили з того, що позовна давність до цієї вимоги не може бути застосована.
4.26 Отже, доводи заявника касаційної скарги не спростовують наведених висновків судів, що виключає правові підстави для її задоволення у цій частині.
Щодо інших позовних вимог
4.27 Встановивши, що відповідач - 2 отримавши земельну ділянку для створення фермерського господарства не зареєстрував його у встановленому законом порядку, а передав її в суборенду вже існуючому фермерському господарству "Дніпровські чорноземи" з метою розширення його земельного банку, а у подальшому передав її відповідачу - 4 на підставі статуту від 04.09.2020, суди дійшли висновків, що спірні договори укладені з порушенням вимог законодавства, тому вимоги прокурора про визнання їх недійсними та зобов`язання повернути земельну ділянку, є обґрунтованими.
4.28 У цій частині учасники судового процесу судові рішення не оскаржують.
4.29 Водночас, суди встановили, що прокурор просив визнати поважними причини пропуску позовної давності, а відповідачами у справі зроблені заяви про застосування наслідків спливу позовної давності.
4.30 Відповідно до частин третьої-п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту.
4.31 Тобто зазначена норма ЦК України пов`язує можливість захисту порушеного права з наявністю у заявника поважних причин пропущення строку.
4.32 Традиційним для національної правової системи є розуміння позовної давності як інституту матеріального, а не процесуального права. Зокрема, сплив позовної давності не є процесуальною перешкодою для звернення особи до суду за захистом свого права чи інтересу. Суд не має права відмовити у відкритті провадження у справі з мотивів пропущення позовної давності, оскільки така підстава не передбачена законом. У зв`язку з цим поновлення позовної давності розглядається судом як виняток, що має місце лише за наявності надзвичайних обставин.
4.33 Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України та вирішити питання про наслідки такого спливу (або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України). Такі правові позиції викладено Верховним Судом у постановах від 15.05.2018 у справі № 922/2058/17, від 13.11.2018 у справі № 924/127/17, від 15.01.2019 у справі № 910/2972/18, від 10.04.2019 у справі № 6/8- 09, від 13.08.2019 у справі № 910/11614/18, від 22.08.2019 у справі № 910/15453/17, від 03.09.2019 у справі № 920/903/17, від 19.11.2019 у справі № 910/16827/17.
4.34 Отже, суд має право надати особі (визнати право на) судовий захист порушеного права за сукупності таких умов:
- особа (позивач) навела поважні причини пропуску позовної давності при зверненні до суду за захистом порушеного права, вказавши на конкретні обставини, які об`єктивно перешкоджали їй звернутися за захистом порушеного права у межах позовної давності, та надала суду докази, що підтверджують існування цих обставин (стаття 74 ГПК України);
- суд за результатами оцінки доказів, наданих на підтвердження цих обставин, встановив їх існування та дійшов висновку про їх об`єктивний характер і, відповідно, про існування поважних причин пропуску позовної давності при зверненні позивача за захистом порушеного права.
4.35 За відсутності будь-якої з наведених умов суд не має права визнавати існування поважних причин пропуску позовної давності у спірних правовідносинах, надавати у зв`язку з цим особі (позивачу) судовий захист порушеного права та задовольняти відповідні вимоги.
4.36 Суд апеляційної інстанції своє рішення мотивував тим, що позовна давність у спірних правовідносинах має обраховуватися із 2014 року.
4.37 В обґрунтування поважності причин пропуску позовної давності прокурор вказує те, що строки позовної давності у даному випадку останнім не пропущені, оскільки відповідач-2 передав спірну земельну ділянку в суборенду за договором суборенди від 02.05.2017, який державним реєстратором Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області було зареєстровано лише 31.01.2019 за № 30339677.
4.38 Спірний договір оренди земельної ділянки за № 28/03/14/3-ДО був укладений відповідачем - 2 та Головним управління Держземагенства у Дніпропетровській області 28.03.2014, отже, висновки судів не суперечать наведеним правовим висновкам Верховного Суду, а у разі якщо прокурор вважає, що порушення права комунальної власності на землю полягають у незаконній передачі ОСОБА_1 земельної ділянки в суборенду, то належним способом захисту права може бути звернення із позовом про розірвання вказаного договору оренди № 28/03/14/3-ДО, (вимога - 2).
4.39 Отже, із цього часу у відповідача-2 виник обов`язок створити фермерське господарство.
4.40 Пославшись на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 08.02.2023 у справі № 922/3589/21, суд апеляційної інстанції зазначив, що ще у 2014 році відповідні особи мали всі правові підстави та можливості з`ясувати обставини справи та звернутися з відповідним позовом, що фактично зроблено не було.
4.41 З огляду на наведене, вищевказані доводи прокурора, викладені у пункті 4.37 цієї постанови, з огляду на положення статті 300 ГПК України не можуть бути підставою для скасування судових рішень у справі.
4.42 Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що суди не врахували висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 20.11.2018 у справі № 372/2592/15-ц, від 06.06.2018 у справі № 372/1387/13-ц, від 05.06.2018 у справі № 359/2421/15-ц, від 30.05.2018 у справі № 367/2271/15-ц, від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 29.06.2021 у справі № 904/3405/19, у постановах Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 686/16196/15-ц, від 20.06.2023 у справі № 922/243/22, від 13.06.2023 у справі № 914/2005/19, від 15.05.2020 у справі № 922/1467/19, Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14, від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц, від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21, є безпідставними, оскільки висновки у цих справах і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
4.43 Проаналізувавши зміст доводів, викладених у касаційній скарзі у контексті оскаржуваних судових рішеннях, Верховний Суд керується тим, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують висновків судів, а за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлення обставин, що за приписами статті 300 ГПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
4.44 За змістом частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
4.45 За вказаних обставин підстав для скасування судових рішень та задоволення касаційної скарги немає.
Відповідно до положень статті 129 ГПК України судові витрати з касаційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 240, 300, 309, 315, 317 ГПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури у справі № 182/8900/19 залишити без задоволення, а постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.12.2025 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Л. І. Рогач

Є. В. Краснов