УХВАЛА

30 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 640/5034/20
адміністративне провадження № К/990/13662/26 

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Ханової Р. Ф.
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві
на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року
у справі №640/5034/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріглі Україна"
до Головного управління ДПС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:
23 березня 2026 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року у справі №640/5034/20, предметом спору в якій є визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 06 грудня 2019 року № 0364280410.
У вказаній касаційній скарзі скаржник, як на підставу для касаційного оскарження судових рішень, посилався на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, та зазначав , що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми пункту 54.1 статті 54, пункт 57.1 статті 57 та статті 126 Податкового кодексу України.
Ухвалою Верховного Суду від 24 березня 2026 року касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року у справі №640/5034/20 повернуто скаржнику.
Повертаючи касаційну скаргу Верховний Суд вказав на те, що відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Суд звернув увагу на те, що з оскаржуваних судових рішень вбачається, що податковий орган не заперечує факту своєчасно подання позивача податкової декларації, відтак залишається незрозумілим посилання податкового органу на порушення судами попередніх інстанцій пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України.
Пункт 57.1 статті 57 Податкового кодексу України визначає, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у відповідних розмірах.
Суд вказав на те, що судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з 19 рядком податкової декларації за півріччя 2018 року ТОВ "Ріглі Україна" нараховано 7198816 гривень податку на прибуток.
Позивач на підтвердження сплати вказаного грошового зобов`язання зазначив, що 4895438,00 гривень сплачено згідно з платіжним дорученням №200000144 від 16 серпня 2018 року та 2303378,00 гривень вважаються погашеними за рахунок попередньої переплати згідно із заявою №102 від 03 серпня 2018 року.
На підтвердження вказаних обставин позивачем до матеріалів справи надано платіжне доручення від 16 серпня 2018 року №200000144 про сплату на користь держави податку на прибуток за 1 півріччя 2018 року в сумі 4895438,00 гривень та заяву про сплату грошових зобов`язань з податку на прибуток за рахунок надміру сплачених сум такого податку від 03 серпня 2018 року №102.
Згідно з 19 рядком податкової декларації за три квартали 2018 року ТОВ "Ріглі Україна" нараховано 5646901,00 гривень податку на прибуток.
Вказана сума податку сплачена ТОВ "Ріглі Україна" згідно з платіжним дорученням №200000202 від 13 листопада 2018 року.
Також суди попередніх інстанцій дослідили ряд судових рішень відповідно до яких позивач мав позитивне сальдо розрахунків з бюджетів в сумі 23666913 гривень та переплату з податку на прибуток.
Враховуючи наведене суди попередніх інстанцій дійшли до висновку, що висновки відповідача про порушення ТОВ "Ріглі Україна" термінів сплати самостійно узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємства є безпідставними.
Суд звернув увагу податкового органу, що визначальним у цій справі є факт зарахування сплати податку на прибуток за рахунок попередньо переплачених коштів. Для встановлення зазначеного факту судам необхідно з`ясувати чи була наявная у позивача переплата або заборгованість з податку на прибуток.
Доводи зазначеної касаційної скарги зводилися до неправильного застосування норми права судами попередніх інстанцій, проте податковий орган у касаційній скарзі жодним чином не спростовував обставини встановлені судами, не вказував на будь-які процесуальні порушення при дослідженні доказів та встановлені обставин справи.
Суд наголошує на тому, що, повертаючи попередньо подану касаційну скаргу, він роз`яснив скаржнику, яким саме чином повинні викладатися підстави касаційного оскарження для того, що касаційна скарга була визнана прийнятною та Суд мав можливість відкрити провадження у справі.
26 березня 2026 року до Верховного Суду повторно надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року у справі №640/5034/20.
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги Суд встановив, що її зміст абсолютно ідентичний змісту попередньо поданої касаційної скарги, яка була повернута ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2026 року.
Аналіз змісту повторно поданої касаційної скарги свідчить, що скаржником не усунуто недоліків, на які було прямо вказано в ухвалі Верховного Суду, та не враховано наданих роз`яснень щодо належного обґрунтування підстав касаційного оскарження. 
Подана касаційна скарга не містить належного обґрунтування посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема не визначено, щодо якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, не обґрунтовано необхідності формування такого висновку, а також не розкрито, у чому саме полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права. 
Як і в попередньо поданій касаційній скарзі, доводи скаржника зводяться до викладення обставин справи, їх власної інтерпретації та незгоди з оцінкою доказів, наданою судами першої та апеляційної інстанцій, при цьому обставини, встановлені судами попередніх інстанцій, зокрема щодо наявності у позивача переплати та зарахування відповідних сум у рахунок погашення податкового зобов`язання, скаржником не спростовуються. 
Таким чином, наведені у касаційній скарзі доводи фактично спрямовані на переоцінку доказів та встановлення нових обставин справи, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції та відповідає підставі, визначеній пунктом 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, на яку скаржник не посилається та належним чином не обґрунтовує. 
Суд також звертає увагу, що повторне подання касаційної скарги, яка є ідентичною раніше повернутій, без усунення встановлених недоліків та без врахування роз`яснень суду касаційної інстанції, свідчить про формальне використання скаржником процесуальних прав. 
Такі дії не спрямовані на належну реалізацію права на касаційне оскарження, а зводяться до повторного подання тієї самої касаційної скарги без зміни її правового змісту, що суперечить принципам добросовісності та розумності у здійсненні процесуальних прав. 
За таких обставин поведінка скаржника має ознаки зловживання процесуальними правами, оскільки не сприяє ефективному здійсненню судочинства та перешкоджає виконанню завдань адміністративного судочинства.
Враховуючи той факт, що скаржник повторно не навів чіткого, взаємоузгодженого та належним чином обґрунтованого посилання на жодну із підстав касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не відповідає вимогам процесуального закону.
Суд наголошує на тому, що відповідно до статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, маючи намір добросовісно реалізувати належне їм право на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
За змістом частини сьомої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи особисто або через представника.
Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України, Суд – 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року у справі №640/5034/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріглі Україна" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - повернути заявнику.
Роз`яснити заявнику касаційної скарги, що її повернення не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя	Р.Ф. Ханова