УХВАЛА

25 лютого 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/12499/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратової І. Д. - головуючої, суддів - Губенко Н. М., Мамалуя О. О.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпроазот"

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026
(головуючий - Гаврилюк О. М., судді: Майданевич А. Г., Сулім В. В.)

за позовом Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів"
до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"
про визнання зобов`язань припиненими, визнання відсутнім права та припинення дії, яка порушує право.
ВСТАНОВИВ:
1. У серпні 2021 року Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" (далі - АТ "Запорізький завод феросплавів") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" (далі - Банк) про визнання припиненими усіх зобов`язань за кредитним договором від 02.12.2010 № 4З10341Д у зв`язку з їх повним виконанням, проведеним належним чином.
2. У позові АТ "Запорізький завод феросплавів" зазначив, що йому стало відомо про звернення Банку з позовом (з урахуванням доповнення) до Суду штату Делавер до низки фізичних та юридичних осіб за несправедливе збагачення, шахрайські перекази відповідно до законів штатів (включаючи Делавер та Огайо), порушення федерального закону штату Огайо "Про протидію рекету і корупції" і цивільну змову (далі - американський позов), в якому Банк, здійснюючи виклад фактичних обставин та описуючи підстави цього позову, серед іншого зазначив, що три українські компанії (ВАТ "ОГЗК", ВАТ "СЗФ" та ВАТ "ЗФЗ") у 2010 році отримали кредитні кошти, однак не повернули їх (пп. 114- 116), що не відповідає дійсності стосовно АТ "Запорізький завод феросплавів", який в повному обсязі та належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, але свідчить про те, що Банк не визнає такого виконання ВАТ "ЗФЗ", правонаступником якого є АТ "Запорізький завод феросплавів" (не визначене відповідачем в американському позові).
3. 27.09.2021 Господарський суд міста Києва постановив ухвалу, якою об`єднав справи № 910/12499/21, № 910/12500/21, № 910/12736/21, № 910/12733/21, № 910/12732/21, № 910/14799/21 в одне провадження та присвоїв об`єднаній справі № 910/12499/21, а в ухвалі від 13.10.2021 - об`єднав в одне провадження справи № 910/12499/21, № 910/15565/21, № 910/16068/21 та присвоїв об`єднаній справі № 910/12499/21.
4. 15.02.2022 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення про задоволення позову. Визнав припиненими усі зобов`язання АТ "Запорізький завод феросплавів" перед Банком за кредитними договорами від 02.06.2008 № 4З1407Д, від 01.07.2008 № 4З1498Д, від 01.08.2008 № 4З1577Д, від 29.11.2010 № 4З10328Д, від 30.11.2010 № 4З10329Д та № 4З10330Д, від 01.12.2010 № 4З10340Д, від 02.12.2010 № 4З10341Д, укладеними між АТ "Запорізький завод феросплавів" та Банком, у зв`язку з їх повним виконанням, проведеним належним чином. Зобов`язав Банк припинити дії, які порушують право АТ "Запорізький завод феросплавів" перед Банком за кредитним договором від 29.11.2010 № 4З10328Д, укладеними між АТ "Запорізький завод феросплавів" та Банком, у зв`язку з їх повним виконанням, проведеним належним чином. Стягнув з Банку на користь АТ "Запорізький завод феросплавів" судовий збір у розмірі 20 430,00 грн.
5. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Дніпроазот", яке не було залучене до участі у справі, 12.01.2026 звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило поновити строк на подання апеляційної скарги; прийняти до розгляду та задовольнити апеляційну скаргу, ухваливши рішення, яким рішення суду першої інстанції змінити шляхом доповнення його мотивувальної частини. Скаржник також просив відстрочити йому сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі.
6. 12.01.2026 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою відмовив Акціонерному товариству "Дніпроазот" у задоволенні заяви про відстрочку сплати судового збору за подання апеляційної скарги й залишив скаргу без руху, надав скаржнику строк на усунення її недоліків, шляхом подання протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали відповідної заяви, а саме: надати суду докази сплати судового збору в розмірі 24 516,00 грн за подання апеляційної скарги.
7. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що заява про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги задоволенню не підлягає, оскільки скаржник не відноситься до переліку осіб, зазначених у статті 8 Закону України "Про судовий збір", а також скаржник не навів обставин, які мали б виключний характер та свідчили б про наявність достатніх підстав для відстрочення сплати судового збору, та не обґрунтував належними і допустимими доказами відсутність можливості сплатити судовий збір у встановлених законом порядку і розмірі; скаржник не надав доказів того, що на відкритих рахунках відсутні кошти для сплати судового збору; крім того, скаржник не надав доказів на підтвердження того, що останнє буде спроможне в подальшому оплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у цій справі.
8. 28.01.2026 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпроазот" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 у цій справі повернув без розгляду на підставі частини другої статті 260 та частини четвертої статті 174 ГПК України, оскільки скаржник не усунув недоліки апеляційної скарги у встановлений судом строк.
9. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що визначений судом строк для усунення недоліків апеляційної скарги сплив 23.01.2026 (з огляду на отримання ухвали суду 13.01.2026), проте, станом на 28.01.2026, скаржник не усунув недоліки, вказані в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 у цій справі.
10. 02.02.2026 Акціонерне товариство "Дніпроазот" надіслало до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" касаційну скаргу, в якій просить ухвалу суду апеляційної інстанції від 28.01.2026 скасувати та направити його апеляційну скаргу до Північного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.
11. В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що аналізуючи зміст оскаржуваної ухвали крізь призму прийнятих Європейським судом рішень, вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції про повернення скарги не відповідає вимогам щодо справедливого судового розгляду, оскільки суд не взяв до уваги доводи скаржника щодо скрутного фінансового становища та не повністю дослідив обставини, на які скаржник посилався при зверненні до суду апеляційної інстанції. На думку скаржника, Північний апеляційний господарський суд неправомірно констатував про наявність підстав для повернення апеляційної скарги, порушив право скаржника на доступ до суду, тому оскаржувана ухвала не відповідає вимогам статті 236 ГПК України, є незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
12. Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.
13. За змістом частини другої статті 260, частини четвертої статті 174 ГПК України апеляційна скарга не приймається та повертається судом апеляційної інстанції, якщо особа не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений судом строк.
14. В оскаржуваній ухвалі суд апеляційної інстанції встановив наявність підстави для повернення апеляційної скарги, оскільки скаржник не усунув недоліки апеляційної скарги у визначений судом строк, а саме не надав докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
15. Статтею 258 ГПК України передбачені вимоги до форми і змісту апеляційної скарги.
16. Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.
17. Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти, розміри ставок судового збору, порядок сплати та звільнення від сплати судового збору встановлено Законом України "Про судовий збір".
18. Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідну заяву або скаргу було подано до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
19. Питання щодо відстрочення сплати судового збору врегулювано Законом України "Про судовий збір". Зокрема, частиною першою статті 8 вказаного Закону визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
20. Верховний Суд зазначає, що необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та статтею 7 ГПК України, відповідно до якої правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин.
21. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі "Креуз проти Польщі" ("Kreuz v. Poland") від 19 червня 2001 року, пункт 59).
22. Верховний Суд зауважує, що "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке саме собою є таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі").
23. Отже, Верховний Суд висновує, що судовий збір сам по собі не обмежує право заявника на справедливий суд.
24. Таким чином, з огляду на вказані норми регулювання сплати судового збору та відстрочення його сплати, апеляційний господарський суд в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху від 12.01.2026 надав оцінку заявленому клопотанню скаржника та доданим доказам і констатував щодо відсутності підстав для його задоволення.
25. Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції правильно застосував норми процесуального права та правильно зазначив щодо необхідності заявника сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
26. Частинами другою та четвертою статті 13 ГПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
27. Згідно з частиною четвертою статті 174 ГПК України процесуальним наслідком невиконання вимог суду щодо усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, є повернення заяви особі, що її подала.
28. Враховуючи невиконання вимог ухвали апеляційного господарського суду про залишення апеляційної скарги без руху в зазначені строки, Суд вважає правильним висновок, викладений в оскаржуваному судовому рішенні, про наявність підстав для повернення апеляційної скарги заявнику.
29. Доводи, викладені у касаційній скарзі, не свідчать про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та не викликають сумнівів щодо правомірності їх застосування.
30. Відповідно до частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
31. З огляду на зазначене, правильне застосування судом апеляційної інстанції норм ГПК України під час ухвалення оскаржуваного судового рішення є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення цих норм.
32. Верховний Суд визнає касаційну скаргу необґрунтованою і відмовляє у відкритті касаційного провадження відповідно до частини другої статті 293 ГПК України.

Керуючись нормами статті 234, частини другої статті 293 ГПК України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/12499/21 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Дніпроазот" на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню. 

Головуюча І. Кондратова

Судді Н. Губенко 

О. Мамалуй