ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2026 року
м. Київ
справа № 211/498/22
провадження № 61-16587св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротун В. М., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Структурного підрозділу «Криворізька дистанція колії»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на постанову Дніпровського апеляційного суду в складі колегії суддів: Макарова М. О., Петешенкової М. Ю., Свистунової О. В. від 16 грудня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Структурного підрозділу «Криворізька дистанція колії», у якому просила: скасувати наказ від 09 грудня 2021 року № 281/ОС, відновити доступ до роботи та стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця в особі Структурного підрозділу «Криворізька дистанція колії» на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 09 грудня 2021 року (включно) по день ухвалення рішення суду.
Позов мотивовано тим, що позивачка працює сигналістом 3-го розряду 7-го околотку в структурному підрозділі «Криворізька дистанція колії» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». 09 грудня 2021 року її було ознайомлено з наказом від 09 грудня 2021 року № 281/ОС «По особовому складу», яким відсторонили від роботи без збереження заробітної плати до дня фактичного щеплення проти COVID-19, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 (форма № 028-1/о).
Посилається на незаконне відсторонення її від роботи відповідно до наказу МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153, пункту 41-6 Постанови КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236 та на той факт, що вакцинація від COVID-19 для працівників є добровільною. Роботодавець не має права застосовувати будь-які заходи впливу до працівника, якщо останній не бажає її проходити.
Вважає дії відповідача незаконними, такими, що порушують її конституційне право на працю, зважаючи на те, що стаття 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» не містить обов`язку профілактичного щеплення саме від COVID-19, такої підстави для відсторонення від посади, як відсутність щеплення, стаття 46 КЗпП України не передбачає. У зв`язку із незаконним відстороненням, вона не отримувала належної заробітної плати, відповідач зобов`язаний оплатити позивачці середній заробіток за час вимушеного прогулу, обумовленого незаконним відстороненням. 
Позивачка просить скасувати наказ від 09 грудня 2021 року № 281/ОС, відновити доступ до роботи та стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Структурного підрозділу «Криворізька дистанція колії» на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 09 грудня 2021 року (включно) по день ухвалення рішення суду.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Покровського міського суду Дніпропетровської області від 09 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсторонення позивача відбулося правомірно, в порядку передбаченому законодавством, оскільки характер виконуваної позивачкою роботи передбачає наявність соціальних контактів на робочому місці, а тому відсутність вакцинації у позивачки проти COVID-19 підвищувала ризик захворюваності оточуючих.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 09 липня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову. Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. начальника Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Структурного підрозділу «Криворізька дистанція колії» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» Філь О. М. за № 281/ОС від 09 грудня 2021 року «Про відсторонення від роботи» ОСОБА_1 . Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час відсторонення від роботи за період з 09 грудня 2021 року по 01 березня 2022 року в розмірі 37 111,00 грн.
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
31 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до верховного Суду надійшла касаційна скарга представника «АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» - Боголіп Ю. В., в якій заявник просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року, рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 09 липня 2025 року залишити без змін.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2024 року у справі № 191/4364/21, у постановах Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 211/8418/21, від 12 квітня 2023 року у справі № 130/3505/21, від 12 квітня 2023 року у справі № 383/1279/21, від 12 квітня 2021 року у справі № 621/4155/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2026 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 211/498/22 з Покровського районного суду Дніпропетровської області.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що позивачка працює сигналістом 3-го розряду 7-го околотку в структурному підрозділі «Криворізька дистанція колії» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».
Згідно наказу № 281/ос від 09 грудня 2021 року позивачку з 09 грудня 2021 року було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати, до дня фактичного щеплення проти COVID-19 або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення профілактичного щеплення проти COVID-19 (форма № 028-1/О).
Як вбачається із копії наказу № 53/ос від 01 березня 2022 року, виданого начальником Криворізької дистанції колії ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з 01 березня 2022 року допущено до роботи, тобто відбулося поновлення на роботі після відсторонення. 
Згідно розрахунку заробітної плати середньоденна зарплата ОСОБА_1 становить 674,80 грн.
2.Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю.
Відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством (частина перша статті 46 КЗпП України).
Термін «законодавство» досить широко використовується у правовій системі, в основному в значенні сукупності законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують ту чи іншу сферу суспільних відносин.
Згідно з пунктами «б», «г» статті 10 Закону України «Про основи законодавства України про охорону праці» громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.
У статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.
Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.
У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями.
Наказом Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153).
Наказом Міністерства охорони здоров`я від 01 листопада 2021 року № 2393 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набрав чинності 09 грудня 2021 року, Перелік № 2153 доповнено пунктами 4-6, відповідно до яких у Перелік увійшли також працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку № 83 (зокрема, АТ «Укрзалізниця»).
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 доповнено постанову Кабінету Міністрів України № 1236 новим пунктом 41-6, пунктами 2, 3 якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити:
контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;
відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі № 130/3548/21зазначено, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник.
Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як: - кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); - форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; - умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження; - контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.
У цій справі встановлено, що позивачка працює на посаді сигналіста 3-го розряду 7-го околотку в структурному підрозділі «Криворізька дистанція колії» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».
Застосовуючи до ОСОБА_1 передбачені Переліком № 2153 та Законом № 1645-ІІІ заходи, відповідач не обґрунтовував необхідність відсторонення позивачки тим, що вона, виконуючи свої посадові обов`язки, створювала загрози, які б вимагали вжиття такого суворого заходу втручання у право на повагу до приватного життя, який позбавляв позивача заробітку.
Об`єктивної необхідності під час виконання позивачкою її трудових обов`язків особисто контактувати з іншими людьми відповідач не довів.
Отже, фактично ОСОБА_1 відсторонена від роботи та позбавлена заробітку лише тому, що вона працював в АТ «Укрзалізниця», всі працівники якого підлягали обов`язковому щепленню проти COVID-19, тоді як для працівників підприємств багатьох інших галузей економіки України таке щеплення було добровільним.
Таке відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самого позивача.
З огляду на викладене апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання незаконним та скасування наказу відповідача про відсторонення ОСОБА_1 від роботи.

У разі незаконного відсторонення працівника від роботи він має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Оскільки встановлено, що позивачка була незаконно відсторонена від виконання посадових обов`язків без збереження заробітної плати, апеляційний суд обґрунтовано стягнув з відповідача середній заробіток за час відсторонення, розмір якого відповідач не спростовує.
Висновки апеляційного суду відповідають правовому висновку, викладеному Великою Палатою Верхового Суду від 14 грудня 2022 року в справі № 130/3548/21.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх скасування.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду без змін.
Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Ураховуючи, що ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23 січня 2026 року зупинено виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року в частині стягнення з Акціонерного товариства 2Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час відсторонення від роботи у розмірі 37 111,00 грн, а в іншій частині - зупинено дію вказаного судового рішення до закінчення його перегляду в касаційному порядку, касаційне провадження закінчено, тому, тому виконання/дія вказаного судового рішення підлягає поновленню.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року залишити без змін.
Поновити виконання/дію постанови Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: М. Є. Червинська

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун