УХВАЛА

12 лютого 2026 року 
м. Київ

справа №420/30609/24
адміністративне провадження № К/990/1648/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Соколова В.М.,  Загороднюка А.Г., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі - відповідач), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 30.07.2024 № 1974 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейських ВП № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області» в частині притягнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції № 5 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 09.08.2024 № 1313 о/с про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 , у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»;
- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції № 5 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області з 10.08.2024.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.06.2025, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2025, адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, Головне управління Національної поліції в Одеській області звернулося через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду із касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 02.12.2025 касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2025 у справі №420/30609/24 повернуто скаржнику у зв`язку з невідповідністю вимогам, встановленим статтею 330 КАС України.
08.12.2025 до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла повторна касаційна скарга Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2025 у справі № 420/30609/24.
Ухвалою Верховного Суду від 25.12.2025 касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2025 у справі №420/30609/24 повернуто скаржнику у зв`язку з невідповідністю вимогам, встановленим статтею 330 КАС України.
12.01.2026 до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» втретє надійшла касаційна скарга Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2025 у справі № 420/30609/24.
Ухвалою Верховного Суду від 19.01.2026 відмовлено в задоволенні клопотання про відстрочення від сплати судового збору, визнано неповажними причини пропуску на касаційне оскарження, касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області залишено без руху, запропоновано скаржнику усунути недоліки протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, шляхом надання уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги у відповідності до кількості учасників справи, оригіналу документа про сплату судового збору у розмірі 3875,84 грн, клопотання із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями та доказами причин пропуску такого строку.
Роз`яснено скаржнику, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в частині невиконання вимог статті 330 КАС України касаційна скарга буде повернута.
Роз`яснено, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в частині виконання вимог частини третьої статті 332 КАС України у відкритті касаційної скарги буде відмовлено.
Визнаючи неповажними наведені касатором у вказаній заяві причини пропуску строку звернення до касаційного суду, Суд виходив з того, що право на повторне звернення із касаційною скаргою після її повернення не є абсолютним й окрім його реалізації без зайвих зволікань, скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які об`єктивно не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
Суд зазначив, що повернення касаційної скарги не зупиняє та не перериває строк на касаційне оскарження, а та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду касаційної інстанції не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків встановлених для цього. За оцінкою Суду зазначену скаржником причину пропуску строку не можна вважати поважною, тобто такою, що не залежала від волевиявлення особи, яка подає клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Враховуючи, що будь-яких інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, доводів на їх обґрунтування скаржником не наведено, відповідних доказів на їх підтвердження не надано, то Суд на цій підставі дійшов висновку про те, наведені скаржником причини пропуску строку касаційного оскарження судових рішень не дають достатніх і переконливих підстав визнання поважними причин пропуску такого строку та його поновлення.
Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України, відповідно до якої касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
Залишаючи без руху втретє подану касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області, Суд з урахуванням частини третьої статті 332 КАС України установив скаржнику строк для усунення її недоліків шляхом надання Суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями та доказами причин пропуску такого строку.
Згідно з інформацією, наявною в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду», електронний документ (ухвала суду про залишення касаційної скарги без руху від 19.01.2026) доставлена в Електронний кабінет Головного управління Національної поліції в Одеській області 19.01.2026 о 20 год 50 хв, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. 
Частиною одинадцять статті 251 КАС України передбачено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом із повідомленням про вручення.
Відповідно до частини шостої статті 251 КАС України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Згідно пункту 2 частини шостої статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є день вручення судового рішення, за умови отримання відповідного повідомлення про його доставлення.
29.01.2026 від скаржника на виконання ухвали про залишення без руху надійшла уточнена касаційна скарга разом з документом про сплату судового збору та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
В уточненій касаційній скарзі скаржник на обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник послався на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначив, та зазначає, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосовано пункт частину першу статті 62 Конституції України (особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду - в частині застосування до спірних правовідносин презумпції невинуватості, а саме відсутність вироку суду по кримінальному провадженню під час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності) без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 25.07.2025 у справі № 400/11721/23, від 25.06.2020 у справі № 2240/2329/18, від 29.10.2018 у справі №826/17433/16, від 03.04.2019 у справі № 816/1218/16, від 20.03.2019 у справі № 804/676/18, від 07.08.2019 у справі № 540/2057/18, від 16.08.2019 у справі № 804/2146/18, від 22.11.2019 у справі № 826/6107/18, від 22.11.2020 у справі № 160/1750/19, 14.12.2020 у справі №480/1552/19.
Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Суд зауважує, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в мотивувальній частині постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
Отже, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі з подібними правовідносинами.
Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення, а не різним застосуванням норми.
При встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, як на підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на застосовність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
Отже, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень, скаржник в уточненій касаційній скарзі посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначає, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосовано частину першу статті 62 Конституції України без урахуванням висновків викладених у постановах Верховного Суду .
Водночас в ухвалах Верховного Суду від 12.11.2025, 08.12.2025 та 12.01.2026 судом уже надавалась правова оцінка застосуванню вказаної норми у цій справі.
Наведення скаржником розширеного переліку судових рішень (зокрема постанов Верховного Суду від 25.07.2025 у справі № 400/11721/23, від 25.06.2020 у справі № 2240/2329/18, від 29.10.2018 у справі №826/17433/16, від 03.04.2019 у справі № 816/1218/16, від 20.03.2019 у справі № 804/676/18, від 07.08.2019 у справі № 540/2057/18, від 16.08.2019 у справі № 804/2146/18, від 22.11.2019 у справі № 826/6107/18, від 22.11.2020 у справі №160/1750/19, 14.12.2020 у справі №480/1552/19) не спростовує раніше зроблених судом висновків та не підміняє того факту, що судами попередніх інстанцій було враховано правову позицію Верховного Суду.
Отже, уточнена касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Разом з уточненою касаційною скаргою скаржником подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. В обґрунтування причин пропуску строку на касаційне оскарження скаржник зазначає, що реалізував право на касаційне оскарження своєчасно шляхом подання первинної скарги у межах строку, визначеного частиною першої статті 329 КАС України, а подальший пропуск строку зумовлений сплином часу в процесі розгляду скарг та сукупністю об`єктивних непереборних обставин. 
Зокрема, заявник посилається на перебування представника на лікарняному, запровадження на території Одещини надзвичайної ситуації державного рівня через блекаут внаслідок масованої атаки 13.12.2025, що істотно обмежило можливість підготовки документів в «Електронному суді», а також наголошує на залученні всього особового складу відділу правового забезпечення до охорони громадського порядку та патрулювання під час тривалих відключень електроенергії. Скаржник вважає, що строк припав на період дії обставин непереборної сили та воєнного стану, а тому просить уникнути надмірного формалізму та поновити строк.
Вирішуючи клопотання скаржника в частині поновлення строків на касаційне оскарження, колегія суддів виходить з наступного.
Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Також згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.
Тобто особа, яка зацікавлена у поданні касаційної скарги, мусить вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, цілком використовувати наявні засоби та можливості, передбачені законодавством. Отже, учасники процесу мають діяти вчасно та в належний спосіб, вони не мають допускати затримки та невиправданого зволікання під час виконання своїх процесуальних обов`язків.
Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 виснувала, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, зокрема, і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.
Питання поновлення строку в умовах воєнного стану неодноразово вирішувалося Верховним Судом. Так, з огляду на приписи частини першої статті 10 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», відповідно до якої у період дії воєнного стану, зокрема, не можуть бути припинені повноваження судів, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 указала, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
Необхідно зазначити, що, дійсно, введений в Україні воєнний стан суттєво ускладнив (подекуди унеможливив) повноцінне функціонування, зокрема, органів державної влади. Між тим, сама по собі ця обставина, без належного обґрунтування крізь призму неможливості ситуативного (в конкретних умовах) виконання процесуальних прав і обов`язків учасника справи, й підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.
Приписи пункту 4 частини першої статті 333 КАС України є імперативними та зобов`язують суд, у разі якщо особою у визначений строк не буде подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або у поданій заяві будуть наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними, відмовити у відкритті касаційного провадження.
Такий підхід обумовлений тим, що право на оскарження судового рішення обмежене встановленим у законі строком на касаційне оскарження, покликаним на дотримання принципу правової визначеності як одного з елементів верховенства права, та має дисциплінувати суб`єктів адміністративного судочинства.
Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулася до суду.
Колегія суддів зазначає, що поновлення строку не є обов`язком суду, а є предметом його оцінки (розсуду) залежно від встановлених обставин, доводів і доказів сторін.
Як слідує зі змісту клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, поданого на виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, скаржник наводить обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку на касаційне оскарження, які за своїм змістом є ідентичними тим, що вже були викладені ним у касаційній скарзі. Враховуючи, що за наслідками розгляду вказаної скарги судом уже було постановлено ухвалу про залишення її без руху через пропуск встановленого законом строку, а наведені скаржником аргументи вже були предметом оцінки Суду та визнані ним неповажними, водночас подане скаржником клопотання фактично дублює раніше надані пояснення без наведення будь-яких інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження, окрім того, що перебування представника на лікарняному та на залученні всього особового складу відділу правового забезпечення до охорони громадського порядку.
У цьому взаємозв`язку Суд повторює, що сам по собі факт повернення касаційної скарги не свідчить про наявність дійсно істотних перешкод чи труднощів для своєчасного вчинення процесуальних дій, які не залежать від волевиявлення особи. При вирішенні питання про поважність наведених позивачем причин, суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої касаційної скарги.
Ухвалами Верховного Суду від 02.12.2025 та 25.12.2025 касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2025 у справі №420/30609/24 повернуто скаржнику у зв`язку з невідповідністю вимогам, встановленим статтею 330 КАС України.
Ухвалою Верховного Суду від 19.01.2026 відмовлено в задоволенні клопотання про відстрочення від сплати судового збору, визнано неповажними причини пропуску на касаційне оскарження, касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області залишено без руху, запропоновано скаржнику усунути недоліки протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, шляхом надання уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги у відповідності до кількості учасників справи, оригіналу документа про сплату судового збору у розмірі 3875,84 грн, клопотання із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями та доказами причин пропуску такого строку.
Суд враховує, що скаржнику було забезпечено практичну можливість оформити касаційну скаргу відповідно до вимог, встановленими статтею 330 КАС України.
Суд, не заперечуючи права учасників справи на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, зазначає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини другої статті 332 КАС України у системному зв`язку із частиною восьмою статті 169 КАС України, з положень яких витікає, що скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
Суд звертає увагу касатора, що та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.
Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку. При цьому, такі дії залежали виключно від скаржника.
Звернення з цією касаційною скаргою є третім, а підставою для повернення попередніх касаційних скарг стало недотримання саме скаржником вимог статей 328 і 330 КАС України щодо належного викладення підстав, тобто, саме проявлений скаржником підхід до оформлення касаційних скарг став причиною для їх повернення.
Слід зазначити, що право у визначених законом випадках на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.
При цьому поновлення строку не є обов`язком суду, а є предметом його оцінки (розсуду) залежно від встановлених обставин, доводів і доказів сторін. У разі подання позивачем клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження суд повинен надати йому оцінку та вирішити шляхом визнання/невизнання причин пропуску такого строку поважними/неповажними.
Суд підкреслює, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводи ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.
Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання касаційної скарги здійснюється судом касаційної інстанції у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження судового рішення.
На підставі наведеного Суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження, оскільки скаржником не зазначено об`єктивних причин його пропуску та не надано доказів, що це підтверджують.
Будь-яких інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, доводів на їх обґрунтування скаржником не наведено, відповідних доказів на їх підтвердження не надано.
Таким чином, скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 19.01.2026 про залишення касаційної скарги без руху в частині обґрунтування поважності підстав поновлення строку на касаційне оскарження.
Враховуючи положення частин першої та другої статті 329 КАС України, не надання скаржником доказів поважності інших причин пропуску строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для визнання поважними причини пропуску скаржником строку на касаційне оскарження.
Відповідно до пунктів 1 та 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, а також, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
Керуючись статтями 12, 13, 248, 328, 329, 333, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:
Визнати неповажними причини пропуску Головного управління Національної поліції в Одеській області на касаційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року у справі № 420/30609/24.
Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління Національної поліції в Одеській області про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року у справі № 420/30609/24.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.О. Єресько В.М. Соколов   А.Г. Загороднюк