ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року 
м. Київ

cправа № 914/2023/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючої, Зуєва В. А., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Руда Г. В., 

за участю представників:
позивача - не з`явилися, 
відповідача - Пилип`як Х. І. (самопредставництво, в режимі відеоконференції), 

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Львівської міської ради

на додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 (колегія суддів: Кравчук Н. М. - головуюча, Панова І. Ю., Скрипчук О. С.) у справі 

за позовом Приватного акціонерного товариства "Конвеєр"
до Львівської міської ради
про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 15.05.2008 № 1797 в частині пункту 4,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та судових рішень, ухвалених за результатами розгляду цих вимог

1.1. У серпні 2024 року Приватне акціонерне товариство "Конвеєр" (далі - ПрАТ "Конвеєр") звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівської міської ради про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 15.05.2008 № 1797 "Про користування ТзОВ "ФЕРОЗІТ-АЛЬФА" земельними ділянками на вул. Т. Шевченка, 317 у м. Львові" в частині пункту 4, а саме: "4. Вважати таким, що втратив чинність Державний акт на право постійного користування землею, зареєстрований 14.07.1999 у Книзі записів 1-3 за № 100".

1.2. Позовні вимоги ПрАТ "Конвеєр" обґрунтовані тим, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у статті 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним. Позивач не заперечував того, що він неодноразово надавав свою згоду на вилучення в нього певних частин земельної ділянки для подальшого надання їх новим власникам об`єктів нерухомості, які розміщені на цих частинах земельної ділянки. Разом із тим позивач стверджував, що він жодного разу добровільно не відмовлявся від користування іншою частиною землі, яка зазначена в Державному акті на право постійного користування землею, що зареєстрований 14.07.1999 у Книзі записів 1-3 за № 100. З урахуванням викладеного позивач вважав, що Львівська міська рада не мала повноважень припиняти ПрАТ "Конвеєр" право постійного користування земельною ділянкою на підставі добровільної відмови від права користування земельною ділянкою (пункт "а" частини 1 статті 141 Земельного кодексу України). Крім того, за доводами позивача, всі інші підстави припинення права користування земельною ділянкою, передбачені статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним, відсутні. За таких обставин, на думку позивача, пункт 4 ухвали Львівської міської ради від 15.05.2008 № 1797 порушує право ПрАТ "Конвеєр" на постійне користування земельною ділянкою. 

1.3. Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.02.2025 у справі № 914/2023/24 відмовлено в задоволенні позову ПрАТ "Конвеєр" до Львівської міської ради про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 15.05.2008 № 1797 у частині пункту 4.

1.4. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.06.2025 скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2025 у справі № 914/2023/24 та ухвалено нове рішення, яким задоволено позов ПрАТ "Конвеєр" до Львівської міської ради про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 15.05.2008 № 1797 у частині пункту 4.

Вирішено визнати незаконною та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 15.05.2008 № 1797 "Про користування ТзОВ "ФЕРОЗІТ-АЛЬФА" земельними ділянками на вул. Т. Шевченка, 317 у м. Львові" в частині пункту 4, а саме: "4. Вважати таким, що втратив чинність Державний акт на право постійного користування землею, зареєстрований 14.07.1999 у Книзі записів 1-3 за № 100".

1.5. Постановою Верховного Суду від 16.09.2025 касаційну скаргу Львівської міської ради залишено без задоволення, а постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.06.2025 у справі № 914/2023/24 залишено без змін. Клопотання ПрАТ "Конвеєр" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Вирішено стягнути з Львівської міської ради на користь ПрАТ "Конвеєр" 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в суді касаційної інстанції. Відмовлено в іншій частині клопотання ПрАТ "Конвеєр" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

2. Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення та судового рішення, ухваленого за результатами розгляду цієї заяви 

2.1. У червні 2025 року ПрАТ "Конвеєр" подало до Західного апеляційного господарського суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі № 914/2023/24, в якій просило стягнути з Львівської міської ради на користь позивача 22 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в Господарському суді Львівської області, та 12 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в Західному апеляційному господарському суді.

2.2. Заява ПрАТ "Конвеєр" про ухвалення додаткового рішення у справі № 914/2023/24 обґрунтована тим, що позивач в апеляційному господарському суді поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн. Крім того, ПрАТ "Конвеєр" зазначало, що залишилося невирішеним питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 22 000,00 грн, понесених у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в Господарському суді Львівської області.

2.3. Додатковою постановою Західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 частково задоволено заяву ПрАТ "Конвеєр" про ухвалення додаткового рішення у справі № 914/2023/24.

Вирішено стягнути з Львівської міської ради на користь ПрАТ "Конвеєр" 18 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в суді першої інстанції. Відмовлено в задоволенні заяви ПрАТ "Конвеєр" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в суді апеляційної інстанції. 

2.4. Апеляційний господарський суд, частково задовольняючи заяву ПрАТ "Конвеєр" про ухвалення додаткового рішення у справі № 914/2023/24, виходив із того, що ПрАТ "Конвеєр" у позовній заяві зазначало, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які воно очікує понести у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в суді першої інстанції, складає 40 000,00 грн. Крім того, апеляційний господарський суд установив, що 29.01.2025 позивач подав до господарського суду першої інстанції клопотання про надання доказів витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 22 000,00 грн. Разом із тим апеляційний господарський суд установив, що відповідно до акта від 17.12.2024 № 01 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої (адвокатської) допомоги від 10.06.2024 № 10/06/24 адвокат позивача в кожному із судових засідань у Господарському суді Львівської області брав участь протягом 2-х годин. Проте, за висновком апеляційного господарського суду, наведене спростовується протоколами судових засідань господарського суду першої інстанції, зокрема: 10.09.2024 судове засідання тривало з 11 год 02 хв до 11 год 16 хв; 12.11.2024 судове засідання тривало з 10 год 58 хв до 11 год 09 хв; 05.12.2024 судове засідання тривало з 13 год 20 хв до 13 год 44 хв. 

Водночас апеляційний господарський суд виснував, що інші послуги, які наведені в акті від 17.12.2024 № 01 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої (адвокатської) допомоги від 10.06.2024 № 10/06/24, пов`язані з розглядом справи № 914/2023/24 в суді першої інстанції, а їх надання підтверджується матеріалами справи та поданими доказами (складання позовної заяви, адвокатських запитів, відповіді на відзив тощо). При цьому апеляційний господарський суд урахував заперечення Львівської міської ради на заяву ПрАТ "Конвеєр" про ухвалення додаткового рішення у справі № 914/2023/24. 

За таких обставин апеляційний господарський суд з урахуванням критеріїв реальності та розумності витрат на професійну правничу допомогу, їх обґрунтованості, складності справи, пропорційності витрат і предмета спору, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви ПрАТ "Конвеєр" про ухвалення додаткового рішення у справі № 914/2023/24 та стягнення з відповідача на користь позивача 18 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в суді першої інстанції.

Стосовно витрат ПрАТ "Конвеєр" на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в суді апеляційної інстанції, то апеляційний господарський суд констатував, що позивач не звертався до Західного апеляційного господарського суду із заявами, в яких би зазначав, що ПрАТ "Конвеєр" буде подавати докази на підтвердження понесення витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Крім того, як установив апеляційний господарський суд, в апеляційній скарзі позивач також не наводив попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які поніс або очікував понести у зв`язку із розглядом справи № 914/2023/24 в суді апеляційної інстанції. Враховуючи відсутність заяви, в якій би зазначалося, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в суді апеляційної будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а також відсутність заяви, в якій би зазначалося про те, що сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви ПрАТ "Конвеєр" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в суді апеляційної інстанції. 

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Частково не погоджуючись із додатковою постановою Західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 у справі № 914/2023/24, до Верховного Суду звернулася Львівська міська рада з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену постанову в частині стягнення з Львівської міської ради на користь ПрАТ "Конвеєр" 18 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в суді першої інстанції, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ПрАТ "Конвеєр" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, Львівська міська рада зазначає, що оскаржувана додаткова постанова ухвалена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Львівська міська рада, звертаючись із касаційною скаргою, покликається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. На думку скаржника, апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану додаткову постанову, неправильно застосував приписи статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України та не врахував висновки щодо застосування цих норм, викладені в постановах Верховного Суду від 27.07.2021 у справі № 357/4897/20, від 30.03.2023 у справі № 905/2307/21, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 26.09.2023 у справі № 910/10699/21, від 05.09.2023 у справі № 910/8641/21, від 10.10.2023 у справі № 917/868/21, від 10.06.2025 у справі № 925/910/24, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19 від 28.11.2024 у справі № 910/17582/23 від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17, від 13.02.2019 у справі № 911/739/15, від 29.05.2025 у справі №908/252/24, від 13.05.2025 у справі № 916/3951/21, від 29.04.2025 у справі № 910/2697/24, від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, від 30.01.2023 у справі № 910/7032/17, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, від 30.10.2023 у справі № 591/550/20, від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, від 16.03.2023 у справі № 927/153/22, від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19, від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18, від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22. 

3.4. При цьому, за доводами скаржника, позивач під час апеляційного перегляду рішення господарського суду першої інстанції не подавав заяву про розподіл витрат на професійну правничу допомогу. Однак, як зазначає Львівська міська рада, незважаючи на наведене, апеляційний господарський суд за власною ініціативою надав оцінку витратам позивача на професійну правничу допомогу та ухвалив оскаржувану постанову. Це, як стверджує Львівська міська рада, суперечить приписам Господарського процесуального кодексу України, оскільки питання щодо розподілу судових витрат вирішується судом лише за наявності відповідної заяви та поданих доказів. Тому скаржник зазначає, що відсутність заяви в суді апеляційної інстанції про стягнення витрат на професійну правничу допомогу виключає можливість оцінки цих витрат та розподілу їх судом за власною ініціативою. Однак, за доводами Львівської міської ради, апеляційний господарський суд за відсутності відповідної заяви розглянув питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а тому вийшов за межі наданих йому процесуальних повноважень.

3.5. Крім того, Львівська міська рада вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в суді першої інстанції, не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, а ці витрати є неспівмірними з обсягом виконаної роботи. При цьому скаржник покликається на неврахування апеляційним господарським судом змісту протоколів судових засідань господарського суду першої інстанції, в яких зазначена тривалість цих судових засідань за участю представника позивача. Водночас Львівська міська рада стверджує, що акт від 17.12.2024 № 01 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої (адвокатської) допомоги від 10.06.2024 № 10/06/24 не може вважатися детальним описом робіт (наданих послуг).

3.6. 11.02.2026 до Верховного Суду від ПрАТ "Конвеєр" надійшло клопотання, в якому позивач просить здійснювати розгляд справи № 914/2023/24 без його участі. Крім того, позивач у цьому клопотанні просить касаційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення.

4. Позиція Верховного Суду

4.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову в суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

4.2. Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представниці відповідача, дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке. 

4.3. Предметом касаційного перегляду є додаткова постанова апеляційного господарського суду, якою частково задоволено заяву ПрАТ "Конвеєр" про ухвалення додаткового рішення у справі № 914/2023/24 та вирішено стягнути з Львівської міської ради на користь ПрАТ "Конвеєр" 18 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в суді першої інстанції. Крім того, цією додатковою постановою відмовлено в задоволенні заяви ПрАТ "Конвеєр" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в суді апеляційної інстанції. 

4.4. Колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. 

4.5. За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

4.6. Приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

4.7. Статтею 15 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

4.8. Відповідно до статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

4.9. Пунктом 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

4.10. Колегія суддів зазначає, що впровадження наведеного принципу має на меті забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Верховного Суду від 26.08.2025 у справі № 909/457/24, від 10.01.2024 у справі № 910/1692/23, від 01.11.2023 у справі № 911/4670/13.

4.11. Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

4.12. Частинами 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

4.13. Верховний Суд зазначає, що практична реалізація принципу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України). Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постановах Верховного Суду від 12.02.2026 у справі № 911/2952/24, від 25.09.2025 у справі № 910/6207/22, від 16.09.2025 у справі № 914/2023/24.

4.14. Статтею 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено можливість суду ухвалити додаткове рішення в разі, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

4.15. Як установив апеляційний господарський суд, позивач у позовній заяві зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в суді першої інстанції, складає 40 000,00 грн. Крім того, апеляційний господарський суд установив, що 29.01.2025 позивач подав до господарського суду першої інстанції клопотання про надання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 22 000,00 грн. 

4.16. Апеляційний господарський суд зазначив, що позивач на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в суді першої інстанції подав копії таких документів: договору про надання правничої (адвокатської) допомоги від 10.06.2024 № 10/06/24; акта від 17.12.2024 № 01 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої (адвокатської) допомоги від 10.06.2024 № 10/06/24; рахунка від 17.12.2024 № 01; платіжної інструкції від 09.12.2024 № 1201.

4.17. Апеляційний господарський суд також установив, що 10.06.2024 між адвокатом Биць Ігорем Анатолійовичем та ПрАТ "Конвеєр" (клієнт) укладено договір про надання правничої (адвокатської) допомоги № 10/06/24. Відповідно до пункту 1.1 цього договору адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, визначених цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги. 

4.18. Пунктом 3.1 договору про надання правничої (адвокатської) допомоги від 10.06.2024 № 10/06/24 передбачено, що за надання правової допомоги, яка є предметом цього договору, клієнт сплачує адвокату гонорар, який у грошовому виразі визначається сторонами та відображається у відповідних доповненнях (актах) до цього договору.

4.19. Крім того, як установив апеляційний господарський суд, відповідно до пункту 1 акта від 17.12.2024 № 01 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої (адвокатської) допомоги від 10.06.2024 № 10/06/24 адвокат передав, а клієнт прийняв такі послуги з надання правничої (адвокатської) допомоги за період із 10.06.2024 до 17.12.2024: візит 13.06.2024 до ПрАТ "Конвеєр" для обговорення з керівництвом та бухгалтерією ПрАТ "Конвеєр" проблемних питань постійного користування земельною ділянкою, окреслення подальшого плану дій, отримання документів для вивчення та подальшого аналізу (2 год); підготовка проекту адвокатського запиту до Львівської міської ради стосовно чинності Державного акта на право постійного користування землею, погодження тексту запиту з адміністрацією ПрАТ "Конвеєр", направлення запиту до Львівської міської ради, отримання відповіді на запит, консультації з керівництвом ПрАТ "Конвеєр" щодо подальших дій (2 год); аналіз судової практики щодо оскарження рішень органів влади та місцевого самоврядування стосовно припинення прав постійного користування земельними ділянками (3 год); підготовка позовної заяви про визнання недійсним та скасування рішення Львівської міської ради про визнання нечинним Державного акта на право постійного користування землею, формування матеріалів для суду, організація сплати судового збору, направлення копій позову з додатками відповідачу, направлення позову до Господарського суду Львівської області (5 год); правовий аналіз відзиву Львівської міської ради на позов ПрАТ "Конвеєр" у справі № 914/2023/24 (2 год); представництво та захист інтересів клієнта у судовому засіданні Господарського суду Львівської області 10.09.2024 у справі № 914/2023/24 (2 год); підготовка відповіді на відзив у справі № 914/2023/24, збір доказів, надсилання копій учасникам справи, подання відповіді на відзив до суду (3 год); представництво та захист інтересів клієнта у судових засіданнях Господарського суду Львівської області 12.11.2024 у справі № 914/2023/24 (2 год) і 05.12.2024 (2 год).

4.20. У пункті 2 акта від 17.12.2024 № 01 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої (адвокатської) допомоги від 10.06.2024 №10/06/24 сторони погодили, що вартість послуг становить 1 000,00 грн за одну годину роботи адвоката. Загальна вартість послуг за цим актом складає 22 000,00 грн (пункт 4 акта від 17.12.2024 № 01 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої (адвокатської) допомоги від 10.06.2024 № 10/06/24).

4.21. Апеляційний господарський суд, розглянувши заяву ПрАТ "Конвеєр" про ухвалення додаткового рішення у справі № 914/2023/24, вирішив стягнути з Львівської міської ради на користь ПрАТ "Конвеєр" 18 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в суді першої інстанції. При цьому апеляційний господарський суд відмовив у задоволенні заяви ПрАТ "Конвеєр" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в суді апеляційної інстанції. 

4.22. Львівська міська рада частково не погоджується з висновками апеляційного господарського суду, а тому звернулася з касаційною скаргою на додаткову постанову в цій справі. Водночас Львівська міська рада в касаційній скарзі просить скасувати оскаржувану додаткову постанову апеляційного господарського суду тільки в частині стягнення з Львівської міської ради на користь ПрАТ "Конвеєр" 18 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в суді першої інстанції. При цьому скаржник зазначає, що додаткова постанова апеляційного господарського суду в частині відмови в задоволенні заяви ПрАТ "Конвеєр" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в суді апеляційної інстанції, відповідає вимогам процесуального законодавства. 

4.23. Тому Верховний Суд переглядає оскаржувану додаткову постанову апеляційного господарського суду в межах доводів та вимог касаційної скарги Львівської міської ради, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

4.24. Львівська міська рада, звертаючись із касаційною скаргою, покликається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

4.25. Пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

4.26. Касаційна скарга Львівської міської ради з покликанням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивована тим, що апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, неправильно застосував приписи статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України та не врахував висновки щодо застосування цих норм, викладені в постановах Верховного Суду від 27.07.2021 у справі № 357/4897/20, від 30.03.2023 у справі № 905/2307/21, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 26.09.2023 у справі № 910/10699/21, від 05.09.2023 у справі № 910/8641/21, від 10.10.2023 у справі № 917/868/21, від 10.06.2025 у справі № 925/910/24, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 28.11.2024 у справі № 910/17582/23 від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17, від 13.02.2019 у справі № 911/739/15, від 29.05.2025 у справі №908/252/24, від 13.05.2025 у справі № 916/3951/21, від 29.04.2025 у справі № 910/2697/24, від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, від 30.01.2023 у справі № 910/7032/17, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, від 30.10.2023 у справі № 591/550/20, від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, від 16.03.2023 у справі № 927/153/22, від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19, від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18, від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22.

4.27. Колегія суддів установила, що Львівська міська рада в касаційній скарзі покликається на неврахування апеляційним господарським судом висновків Верховного Суду:

- викладених у постановах від 27.07.2021 у справі № 357/4897/20, від 30.03.2023 у справі № 905/2307/21, щодо безпосередності дослідження доказів судом; 

- викладених у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.20219 у справі № 917/2101/17, про необхідність застосування стандартів доказування;

- викладених у постановах від 26.09.2023 у справі № 910/10699/21, від 05.09.2023 у справі № 910/8641/21, від 10.10.2023 у справі № 917/868/21, від 10.06.2025 у справі № 925/910/24, відповідно до яких викладення в рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої ухвалюється рішення, є порушенням вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом;

- викладених у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, щодо необхідності зазначення в судовому рішенні, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, необхідності мотивації такого рішення та наведення правових підстав для його ухвалення; про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, які визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу;

- викладених у постанові від 28.11.2024 у справі № 910/17582/23, щодо застосування частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої в разі якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу;

- викладених у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, про те, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом і клієнтом під час вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи таке питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність;

- викладених у постановах від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17, від 13.02.2019 у справі № 911/739/15, відповідно до яких суд при визначенні розміру суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін;

- викладених у постановах від 29.05.2025 у справі № 908/252/24, від 13.05.2025 у справі № 916/3951/21, від 29.04.2025 у справі № 910/2697/24, від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, від 30.01.2023 у справі № 910/7032/17, відповідно до яких стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої стягуються такі витрати, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу;

- викладених у постановах від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, відповідно до яких суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, приписами статей 123-130 Господарського процесуального кодексу України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, і є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг; 

- викладених у постанові від 30.10.2023 у справі № 591/550/20, відповідно до яких склад і розмір витрат, пов`язаних із оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат; 

- викладених у постанові від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19, про те, що процесуальним законом не визначено поняття неправильних дій сторони. При цьому висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим. Суд має застосовувати зазначені положення процесуального закону за наявності одночасно в сукупності таких умов: 1) вирішення судом спору по суті; 2) встановлення судом одного із таких випадків: зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони; 

- викладених у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18, відповідно до яких інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатися тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу;

- викладених у постанові від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22, відповідно до яких розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. При вирішенні заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд, керуючись принципами пропорційності та справедливості, закріпленими у статтях 15 та 2 Господарського процесуального кодексу України, повинен дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації, зокрема, чи відповідають зазначені в документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами, та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги. 

4.28. Скаржник із покликанням на зазначені постанови Верховного Суду наголошує на тому, що позивач під час апеляційного перегляду рішення господарського суду першої інстанції не подавав заяву про розподіл витрат на професійну правничу допомогу. Однак, як зазначає Львівська міська рада, незважаючи на наведене, апеляційний господарський суд за власною ініціативою надав оцінку витратам позивача на професійну правничу допомогу та ухвалив оскаржувану постанову. Це, як стверджує Львівська міська рада, суперечить приписам Господарського процесуального кодексу України, оскільки питання щодо розподілу судових витрат вирішується судом лише за наявності відповідної заяви та поданих доказів. Тому скаржник зазначає, що відсутність заяви в суді апеляційної інстанції про стягнення витрат на професійну правничу допомогу виключає можливість оцінки цих витрат та розподілу їх судом за власною ініціативою. Однак, за доводами Львівської міської ради, апеляційний господарський суд за відсутності відповідної заяви розглянув питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а тому вийшов за межі наданих йому процесуальних повноважень.

4.29. Колегія суддів, проаналізувавши висновки, на які покликається скаржник, перевіривши та надавши оцінку доводам Львівської міської ради, зазначає, що чинне процесуальне законодавство визначає критерії, які повинен застосовувати суд при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

4.30. Згідно з положеннями частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

4.31. Отже, відповідно до наведених норм для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконані адвокатом роботи (надані послуги); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22.

4.32. Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

4.33. Відповідно до положень частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

4.34. За змістом наведених положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами; це узгоджується із принципом змагальності сторін.

4.35. Тобто в розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

4.36. Водночас у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу, та не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

4.37. Зокрема, відповідно до частини 2 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

4.38. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку (дії / бездіяльність) усіх сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

4.39. Отже, Верховний Суд зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково, - керуючись критеріями, що визначені частинами 5- 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами). Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22.

4.40. Системний аналіз норм Господарського процесуального кодексу України, якими врегульовано питання шодо критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 Господарського процесуального кодексу України) дає підстави дійти висновку про те, що вирішення питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (визначення розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам, поданим стороною, із застосуванням критеріїв, визначених у статті 126 та частинах 5- 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. 

4.41. Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування / заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд і ухвалює рішення в цій частині. 

4.42. З урахуванням викладеного Верховний Суд зазначає, що апеляційний господарський суд із покликанням на приписи статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, ухвалюючи оскаржувану додаткову постанову, врахував заперечення Львівської міської ради на заяву ПрАТ "Конвеєр" про ухвалення додаткового рішення у справі № 914/2023/24.

4.43. Так, апеляційний господарський суд установив, що відповідно до акта від 17.12.2024 № 01 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої (адвокатської) допомоги від 10.06.2024 № 10/06/24 адвокат позивача в кожному із судових засідань у Господарському суді Львівської області брав участь протягом 2 годин. Проте, за висновком апеляційного господарського суду, наведене спростовується протоколами судових засідань господарського суду першої інстанції, зокрема: 10.09.2024 судове засідання тривало з 11 год 02 хв до 11 год 16 хв; 12.11.2024 судове засідання тривало з 10 год 58 хв до 11 год 09 хв; 05.12.2024 судове засідання тривало з 13 год 20 хв до 13 год 44 хв. Наведеним спростовуються доводи скаржника про неврахування апеляційним господарським судом змісту протоколів судових засідань господарського суду першої інстанції, в яких зазначена тривалість цих судових засідань за участю представника позивача. 

4.44. При цьому, за доводами скаржника, позивач під час апеляційного перегляду рішення господарського суду першої інстанції не подавав заяву про розподіл витрат на професійну правничу допомогу. Однак, як зазначає Львівська міська рада, незважаючи на наведене, апеляційний господарський суд за власною ініціативою надав оцінку витратам позивача на професійну правничу допомогу та ухвалив оскаржувану постанову. Це, як стверджує Львівська міська рада, суперечить приписам Господарського процесуального кодексу України, оскільки питання щодо розподілу судових витрат вирішується судом лише за наявності відповідної заяви та поданих доказів. Тому скаржник зазначає, що відсутність заяви в суді апеляційної інстанції про стягнення витрат на професійну правничу допомогу виключає можливість оцінки цих витрат та розподілу їх судом за власною ініціативою. Однак, за доводами Львівської міської ради, апеляційний господарський суд за відсутності відповідної заяви розглянув питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а тому вийшов за межі наданих йому процесуальних повноважень.

4.45. Колегія суддів, розглянувши наведені доводи Львівської міської ради, визнає їх необґрунтованими, оскільки, відповідно до частин 1- 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

4.46. Водночас, як установив апеляційний господарський суд, позивач у позовній заяві зазначав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в суді першої інстанції, складає 40 000,00 грн. 

4.47. Таким чином, позивач дотримався вимог частини 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України, оскільки разом із першою заявою по суті спору подав до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікував понести у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції. 

4.48. Верховний Суд також зазначає, що згідно із частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

4.49. Водночас апеляційний господарський суд установив, що 29.01.2025 позивач подав до господарського суду першої інстанції клопотання про надання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 22 000,00 грн. Апеляційний господарський суд також зазначив, що позивач на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в суді першої інстанції подав до господарського суду першої інстанції копії таких документів: договору про надання правничої (адвокатської) допомоги від 10.06.2024 № 10/06/24; акта від 17.12.2024 № 01 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої (адвокатської) допомоги від 10.06.2024 № 10/06/24; рахунка від 17.12.2024 № 01; платіжної інструкції від 09.12.2024 № 1201.

4.50. Отже, колегія суддів зазначає, що позивач дотримався приписів частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки до ухвалення господарським судом першої інстанції рішення по суті позовних вимог подав докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в суді першої інстанції.

4.51. Разом із тим рішенням Господарського суду Львівської області від 20.02.2025 у справі № 914/2023/24 відмовлено в задоволенні позову ПрАТ "Конвеєр" до Львівської міської ради про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 15.05.2008 № 1797 у частині пункту 4. 

4.52. Надалі постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.06.2025 скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2025 у справі № 914/2023/24 та ухвалено нове рішення, яким задоволено позов ПрАТ "Конвеєр" до Львівської міської ради про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 15.05.2008 № 1797 у частині пункту 4. 

4.53. Колегія суддів зазначає, що за змістом статті 282 Господарського процесуального кодексу України постанова суду апеляційної інстанції має містити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення. При цьому аналогічні положення передбачені у статті 315 Господарського процесуального кодексу України стосовно постанови суду касаційної інстанції.

4.54. Тому відповідно до приписів статті 124 Господарського процесуального кодексу України особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, де такі витрати були понесені. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 08.10.2025 у справі № 910/6207/22, від 09.10.2025 у справі № 911/640/24, від 23.09.2025 у справі № 910/279/25, від 01.07.2025 у справі № 911/2192/24.

4.55. Таким чином, вирішення питання стосовно витрат, які позивач поніс у суді апеляційної інстанції, має вирішуватися з урахуванням положень частини 2 статті 124 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, з урахуванням того, чи подавала особа відповідний розрахунок до цього суду. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14.02.2019 у справі № 916/24/18, від 25.09.2025 у справі № 910/6207/22, від 02.04.2025 у справі № 910/7294/22. 

4.56. Крім того, колегія суддів визнає необґрунтованим покликання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18, та не може взяти до уваги помилкові доводи Львівської міської ради про те, що акт від 17.12.2024 № 01 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої (адвокатської) допомоги від 10.06.2024 № 10/06/24 не може вважатися детальним описом робіт (наданих послуг). Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 вирішила відступити від висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18, на які покликається скаржник, про те, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема, перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатися тим розрахунком витрат (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному з видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

4.57. При цьому Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зазначила, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складової принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Крім того, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису, за висновками Великої Палати Верховного Суду, на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

4.58. Водночас, як установив апеляційний господарський суд, відповідно до пункту 1 акта від 17.12.2024 № 01 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої (адвокатської) допомоги від 10.06.2024 № 10/06/24 адвокат передав, а клієнт прийняв такі послуги з надання правничої (адвокатської) допомоги за період із 10.06.2024 до 17.12.2024: візит 13.06.2024 до ПрАТ "Конвеєр" для обговорення з керівництвом та бухгалтерією ПрАТ "Конвеєр" проблемних питань постійного користування земельною ділянкою, окреслення подальшого плану дій, отримання документів для вивчення та подальшого аналізу (2 год); підготовка проекту адвокатського запиту до Львівської міської ради стосовно чинності Державного акта на право постійного користування землею, погодження тексту запиту з адміністрацією ПрАТ "Конвеєр", направлення запиту до Львівської міської ради, отримання відповіді на запит, консультації з керівництвом ПрАТ "Конвеєр" щодо подальших дій (2 год); аналіз судової практики щодо оскарження рішень органів влади та місцевого самоврядування стосовно припинення прав постійного користування земельними ділянками (3 год); підготовка позовної заяви про визнання недійсним та скасування рішення Львівської міської ради про визнання нечинним Державного акта на право постійного користування землею, формування матеріалів для суду, організація сплати судового збору, направлення копій позову з додатками відповідачу, направлення позову до Господарського суду Львівської області (5 год); правовий аналіз відзиву Львівської міської ради на позов ПрАТ "Конвеєр" у справі № 914/2023/24 (2 год); представництво та захист інтересів клієнта у судовому засіданні Господарського суду Львівської області 10.09.2024 у справі № 914/2023/24 (2 год); підготовка відповіді на відзив у справі № 914/2023/24, збір доказів, надсилання копій учасникам справи, подання відповіді на відзив до суду (3 год); представництво та захист інтересів клієнта у судових засіданнях Господарського суду Львівської області 12.11.2024 у справі № 914/2023/24 (2 год) і 05.12.2024 (2 год).

4.59. З огляду на викладене апеляційний господарський суд, оцінивши акт від 17.12.2024 № 01 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої (адвокатської) допомоги від 10.06.2024 № 10/06/24, виснував про наявність підстав для часткового задоволення заяви ПрАТ "Конвеєр" про ухвалення додаткового рішення у справі № 914/2023/24. При цьому зміст оскаржуваної додаткової постанови свідчить про дослідження всіх доказів, поданих учасниками справи, та надання оцінки доводам як ТОВ "Конвеєр", так і доводам Львівської міської ради. Водночас в оскаржуваній додатковій постанові апеляційного господарського суду зазначено, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню, а які слід стягнути з відповідача. Тому колегія суддів визнає необґрунтованими доводи скаржника про недослідження апеляційним господарським судом доказів у справі, ненадання оцінки доводам відповідача, та про відсутність у постанові мотивів ухвалення судового рішення. 

4.60. Наведеним також спростовуються доводи Львівської міської ради про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в суді першої інстанції, не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, а ці витрати є неспівмірними з обсягом виконаної роботи. 

4.61. За таких обставин Верховний Суд вважає, що в цьому випадку апеляційний господарський суд з урахуванням критеріїв співмірності, реальності та розумності витрат на професійну правничу допомогу, їх обґрунтованості, складності справи, пропорційності витрат і предмета спору, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви ПрАТ "Конвеєр" про ухвалення додаткового рішення у справі № 914/2023/24 та стягнення з відповідача на користь позивача 18 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в суді першої інстанції.

4.62. Крім того, процесуальні дії апеляційного господарського суду під час розгляду заяви ПрАТ "Конвеєр" про ухвалення додаткового рішення у справі № 914/2023/24 відповідають приписам процесуального законодавства та висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22. Тому в цьому випадку апеляційний господарський суд не допустив неправильного застосування положень статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України.

4.63. Таким чином, висновки, викладені в оскаржуваній додатковій постанові, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які покликається скаржник. Тому колегія суддів визнає необґрунтованими доводи Львівської міської ради про неправильне застосування апеляційним господарським судом положень статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, інші доводи Львівської міської ради, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків апеляційного господарського суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 18 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи № 914/2023/24 в суді першої інстанції.

4.64. За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційний господарський суд, дійшовши висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 18 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, не допустив порушень норм процесуального права. 

4.65. Отже, Львівська міська рада в поданій касаційній скарзі не спростувала висновки апеляційного господарського суду та не довела порушення судом норм процесуального права як необхідної передумови для скасування оскаржуваної додаткової постанови. 

4.66. Таким чином, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваної додаткової постанови із цих підстав.

4.67. За результатами перегляду оскаржуваної додаткової постанови в касаційному порядку Верховний Суд дійшов висновку про правильність кваліфікації спірних правовідносин судом із правильним застосуванням норм процесуального права. Тому в цьому випадку відсутні правові підстави для скасування чи зміни судового рішення, що оскаржується.

4.68. Верховний Суд також зазначає, що деякі доводи скаржника зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені апеляційним господарським судом при розгляді заяви ПрАТ "Конвеєр" про ухвалення додаткового рішення у справі № 914/2023/24 24, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками суду, які покладені в основу оскаржуваної додаткової постанови. 

5. Висновки Верховного Суду 

5.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

5.2. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

5.3. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені в касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків апеляційного господарського суду, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану додаткову постанову - без змін.

6. Судові витрати 

Оскільки судовий збір за подання касаційної скарги на додаткову постанову про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу не сплачується, тому судом касаційної інстанції не розподіляється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення. 

2. Додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 у справі № 914/2023/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді В. А. Зуєв

Ю. Я. Чумак