ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 487/4577/23
провадження № 61-16082св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідачка -  ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицька Ганна Василівна,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Коренко Тетяна Володимирівна, на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 серпня 2025 року у складі судді Гаврасієнка В. О. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року у складі колегії суддів: Ямкової О. О., Локтіонової О. В., Крамаренко Т. В.,
Зміст заявлених позовних вимог
1. У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Іскрицька Г. В., у якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя, її та її померлого чоловіка ОСОБА_3 , житловий будинок 
АДРЕСА_1 , а також здійснити його поділ шляхом виділення їй та померлому чоловіку по 1/2 частки будинку.
2. На обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1 зазначала, що вона з 
09 жовтня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
3. За життя її чоловік ОСОБА_3 успадкував 22/100 часток домоволодіння АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 листопада 2019 року, які в подальшому, у період з 2010 року по 2020 рік, вони, як подружжя, переоблаштовували та виділили цю частку домоволодіння в натурі з присвоєнням окремої адреси.
4. Посилалася на те, що за період переобладнання належних її чоловіку часток домоволодіння ними, як подружжям, було здійснено облаштування газопостачання, переобладнання водовідведення та електропостачання, проведено перепланування кухні, ванної кімнати, проведено ремонт, в ході якого замінено підлогу на стяжку, відремонтовано стелю, покладено нову покрівлю, замінено вікна, двері, вимикачі та розетки, подвір`я оздоблено плиткою та замінено паркан.
5. З огляду на наведене, зазначала, що за час шлюбу подружжям здійснено значне поліпшення майна, що належало її чоловіку на праві приватної власності, вартість будинку значно збільшена, що є підставою для визнання цього майна спільною сумісною власністю подружжя.
6. Ураховуючи наведене,  ОСОБА_1 просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя, її та її померлого чоловіка ОСОБА_3 , житловий будинок АДРЕСА_1 , а також здійснити його поділ шляхом виділення їй та померлому чоловіку по 1/2 частки будинку.
Стислий виклад позиції відповідачки
7.  ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на їх необґрунтованість. Зазначала, що дійсно її батьку ОСОБА_3 належало 22/100 частин спірного домоволодіння. Проте поки була жива мати ОСОБА_3 позивачка у цьому будинку не проживала, так як у неї були напружені відносини з мамою чоловіка. Вона проживала у спірному будинку до дня смерті бабусі та бачила як батько робив поточний ремонт будинку. Зазначала, що такий ремонт ОСОБА_3 робив виключно за власні кошти, оскільки був заможною людиною, мав велику заробітну плату та пенсію. Крім того, на час збільшення вартості спірного майна воно належало матері ОСОБА_4 . Позивачка почала проживати у спірному будинку лише після смерті бабусі, а вона переїхала жити до своєї матері. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
8. Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва 
від 13 серпня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.
9. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що капітальний ремонт будинку, який отримано ОСОБА_3 у спадок після смерті матері, було проведено останнім за власні кошти. Суд першої інстанції вважав, що позивачкою не доведено її участі у спільних з ОСОБА_3 трудових та фінансових затратах в змінах спірного об`єкта, у зв`язку з чим підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини першої статті 62 Сімейного кодексу України немає.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
10. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діяла адвокат Коренко Т. В., залишено без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 серпня 2025 року залишено без змін.
11. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , з огляду на його необґрунтованість. Зазначено, що саме по собі вирішення питання про виділ в натурі належного іншій особі та успадкованого ОСОБА_3 майна в окрему адресу, як і оцінка цього майна, здійснена після смерті ОСОБА_3 , не є підтвердженням участі подружжя у збільшенні цінності такого майна, як в період його належності іншій особі за відсутністю угоди між його власницею та подружжям на будівництво або інше поліпшення нерухомого майна, так і після успадкування такого майна за відсутності належних та допустимих доказів, що могли бути надані суду на підтвердження наведених обставин. Висновок експерта про збільшення ринкової вартості майна не дає правових підстав для трансформації об`єкта права приватної власності в об`єкт спільної сумісної власності.
Узагальнені доводи касаційної скарги
12. 22 грудня 2025 року  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат 
Коренко Т. В., через підсистему «Електронний суд» звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 серпня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
13. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-8001цс16, 
від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 30 січня 2019 року у справі № 910/309/18, 
від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, у постановах Верховного Суду 
від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 13 червня 2018 року у справі № 610/2035/17-ц, від 21 січня 2019 року у справі № 242/2563/16-ц, від 23 січня 2019 року у справі 
№ 316/2065/15-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 464/7011/16-ц, від 20 травня 2020 року у справі № 520/11358/15-ц, від 30 червня 2020 року у справі 
№ 758/1214/15-ц, від 27 серпня 2020 року у справі № 752/8045/14-ц, від 16 червня 2021 у справі № 299/2490/16-ц, від 29 червня 2021 року у справі № 386/967/18, 
від 26 липня 2021 року у справі № 752/11785/19-ц, від 08 грудня 2021 року у справі № 643/3963/19 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
14. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не урахували, що майно, придбане в шлюбі, вважається спільним автоматично, якщо інше не встановлено законом або шлюбним договором. Спільні кошти подружжя - це будь-яке майно та доходи (заробітна плата, пенсія, стипендія тощо), які були набуті одним або обома з подружжя за час шлюбу і належать їм на праві спільної сумісної власності. 
15. Заявниця акцентує увагу на тому, що за час її шлюбу з ОСОБА_3 у результаті їх спільних трудових та грошових затрат, а саме проведення переобладнання та ремонтних робіт, відбулося значне поліпшення та збільшення вартості спірного нерухомого майна, яке нерозривно пов`язане з об`єктом нерухомості, що підтверджено висновком судової будівельно-технічної експертизи від 25 вересня 2024 року №125-55. Вважає, що суди попередніх інстанцій необґрунтовано залишили поза увагою докази отримання нею доходів, не врахували, що вона весь час працювала, перебуваючи в шлюбі з 2010 року з померлим ОСОБА_3 , мала дохід і мала можливість приймати участь у здійсненні капітального ремонту, реконструкції будинку.
16. Додатково посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині ухвалення у справі заочного судового рішення, з огляду на те, що сторони приймали участь у розгляді справи.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
17. Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків.
18. Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 487/4577/23, витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції.
19. 14 квітня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
20. 02 лютого 2026 року ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат 
Тимченко А. О., через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на необґрунтованість скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.
21. Відзив на касаційну скаргу обґрунтований посиланням на те, що суди попередніх інстанцій повно та всебічно дослідили надані докази, надали їм оцінку в сукупності та дійшли законного висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .
22. З огляду на те, що капітальне переобладнання спірного будинку було проведене ще за життя ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та була власницею цього будинку, зазначені поліпшення не можуть бути віднесені до спільної сумісної власності подружжя. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що подружжя робило будь-які перепланування чи переобладнання будинку після того, як ОСОБА_3 отримав будинок у спадщину, позивачкою не надано.
23.  ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Тимченко А. О., акцентує увагу на тому, що саме у висновку експерта вказано, що зміна вартості будинку сталася через курсову різницю та тенденцію загального подорожчання конкретного майна, без зазначення про зміну вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта.
24. Додатково зауважує, що зазначення у рішенні суду першої інстанції, що воно є заочним, не впливає на його суть, а тому не може бути підставою для його скасування.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
25. 09 жовтня 2010 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ,
26.  ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 .
27. 06 листопада 2019 року ОСОБА_3 , в порядку спадкування за заповітом, набуто в особисту власність 22/100 часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його матері ОСОБА_6 .
28. На момент смерті спадкодавиці ОСОБА_6 та прийняття після її смерті в порядку спадкування ОСОБА_3 належного їй майна, частки спадкодавиці не були виділені в натурі з домоволодіння, яке в цілому складалося з: кам`яного житлового будинку літ. А площею 164 кв. м, кам`яного будинку літ. Б1 загальною площею 146,4 кв. м та кам`яного будинку літ. Е1 загальною площею 17 кв. м, до яких примикають господарчі та побутові будівлі та споруди: вбиральня літ. Д, сарай літ. Ж1, гараж літ. З, сарай літ. 31-ІІ, літня кухні літ. К1, погріб літ. Кпд, погріб з шиєю літ. Лпд, літня кухня літ. М., літня кухня літ. Н., навіс літ. О, сарай літ. П, літня кухня літ. У, сарай літ. Ф, сарай літ. Х, навіс літ. Ч, гараж літ. Щ2, навіс літ. Ю, сарай літ. Я, душ літ. Я11, сарай літ. Г, огорожі №№ 1,5,12,13 та споруди №№ 6-10, І, ІІ, ІІІ.
29. Спадкоємець ОСОБА_3 , після оформлення своїх спадкових прав, звернувся до органів місцевої влади із заявою про присвоєння успадкованому ним майну окремої адреси, внаслідок виділу отриманих в спадок 22/100 часток із домоволодіння.
30. На підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 грудня 2019 року за №1400 22/100 частинам домоволодіння 160 ( літ. Б-1) у складі приміщень № №6-1,6-2,6-3, 6-4, 6-6, 6-7, загальною площею 60,4 кв. м., 
літ. Щ2 та АДРЕСА_3 , що набуті ОСОБА_3 в порядку спадкування, надано нову адресу: АДРЕСА_4 .
31. З технічних документів, виданих на спірне майно, вбачається, що житловий будинок літ. Б1, загальною площею 60,4 кв. м, житловою 42,2 кв. м, побудований у 1917році. У 1996 році у ньому збільшена житлова площа, а також переобладнане допоміжне приміщення сараю у гараж літ. Щ2 попередньою власницею - матір`ю ОСОБА_3 . 
32. 19 листопада 2020 року ОСОБА_3 зареєстрував право власності на цілу частку об`єкту житлової нерухомості - житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 60,4 кв. м та житловою площею 42,2 кв. м, гараж Щ2 та ворота №13. Одночасно ОСОБА_3 звернувся із заявою про переоформлення особового рахунку за споживання газопостачання за цією ж адресою зі спадкодавиці, його матері, на себе.
33.  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
34. Після його смерті до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини звернулись його донька ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_1 .
35. 14 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про відкладення вчинення нотаріальної дії у зв`язку із зверненням до суду з позовною заявою про усунення від права на спадкування за законом.
36. На підтвердження збільшення вартості об`єкту нерухомого майна за клопотанням позивачки та її представниці у справі була призначена експертиза. Згідно з висновком експерта № 125 -155 від 11 жовтня 2024 року, ринкова вартість об`єкта оцінки, а саме частини житлового будинку АДРЕСА_5 в складі квартири АДРЕСА_6 , із станом до виконання капітального ремонту на дату проведення експертизи складає 979 326,00 грн, а ринкова вартість об`єкта оцінки житлового будинку літ Б-1 на АДРЕСА_4 станом на дату проведення експертизи складає 1 958 621,00 грн. Визначена сума збільшення ринкової вартості спірного житлового будинку внаслідок виконаного капітального ремонту, порівняно із вартістю спірних об`єктів в стані, що існував до поліпшення, в розмірі 
979 295,00 грн, на думку експерта, складає 50 % від його вартості. Визначена також загальна вартість майна з проведенням газифікації з встановленням нового газового обладнання, улаштування теплої підлоги та системи центрального водовідведення і каналізації в розмірі 192 862,00 грн, що відповідає 14,77 % від загальної вартості виконаних ремонтно-будівельних робіт.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
37. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.
38. Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
39. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
40. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
41. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
42. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
43. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
44. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
45. Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
46. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
47. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
48. Подібні положення містить і стаття 368 ЦК України.
49. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
50. За правилами частини першої статті 69, частини першої статті 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
51. Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.
52. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
53. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17
та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року
у справі № 372/504/17-ц.
54. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування (пункт 2 частини другої статті 57 СК України).
55. Відповідно до частини першої статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
56. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).
57. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц зазначено, що за змістом статті 62 СК України втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя у разі наявності у сукупності двох факторів: істотність збільшення вартості майна; таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.
58. Як трудові затрати потрібно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.
59. Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.
60. Істотність має визначальне значення, оскільки потрібно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденції загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта і ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.
61. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат другого з подружжя.
62. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної власності, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.
63. За загальною практикою, мають враховувати капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.
64. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.
65. У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.
66. Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.
67. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.
68. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.
69. В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу.
70. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
71. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
72. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
73. Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
74. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 набув у власність 22/100 часток домоволодіння 
АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом 
від 06 листопада 2019 року, тобто в особисту власність (пункт 2 частини другої статті 57 СК України).
75. Звертаючись до суду з позовом у справі, що переглядається, 
ОСОБА_1 зазначала, що за період з 2010 року по 2020 рік, вони з ОСОБА_3 , як подружжя, переоблаштовували та виділили цю частку домоволодіння в натурі з присвоєнням окремої адреси.
76. Встановивши, що поліпшення, що відбулися в спірному об`єкті нерухомого майна, побудованого у 1917 році, які пов`язані зі збільшенням житлової площі будинку, проведенням переобладнання та наявністю газофікації будинку, були здійснені до прийняття його в спадщину ОСОБА_3 , суди попередніх інстанцій дійшли мотивованого висновку про відсутність правових підстав для виникнення права спільної сумісної власності подружжя позивачки та ОСОБА_3 на таке майно.
77. Суди попередніх інстанцій надали обґрунтовану правову оцінку наявному у матеріалах справи висновку експерта № 125 -155 від 11 жовтня 2024 року, у якому зазначено про збільшення ринкової вартості майна, однак не встановлено період, перелік та види робіт, проведених задля поліпшення майна до проведення його оцінки. Більш того, з огляду на те, що експертом у зазначеному висновку зазначено, що різниця в оцінці майна на дату набуття майна у власність та дату проведення експертизи пов`язана виключно зі зміною ринкової вартості об`єктів нерухомості, суди дійшли законного і обґрунтованого висновку про те, що такий доказ не підтверджує підстав для заявленого ОСОБА_1 позову.
78. Водночас, судами правильно ураховано відсутність у матеріалах справи належних, достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували період, вартість та перелік ремонтних робіт, що відбулися в успадкованому ОСОБА_3 будинку, або ж наявності письмової домовленості між попередньою власницею майна ОСОБА_6 та подружжям ОСОБА_3 і ОСОБА_1 щодо їх участі у будівництві, ремонті чи іншому поліпшенні майна, належного спадкодавиці ОСОБА_6 . Відсутні також докази поліпшення спірного майна після набуття його ОСОБА_3 у власність в порядку спадкування.
79. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, та надавши обґрунтовану правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності та з урахуванням принципу балансу вірогідностей, дійшов загалом обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
80. Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують, значною мірою зводяться до переоцінки доказів, яким суд надав обґрунтовану правову оцінку.
81. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
82. Посилання касаційної скарги на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині зазначення у тексті оскаржуваного судового рішення про його ухвалення в заочному порядку, як на підставу для скасування такого судового рішення, колегія суддів відхиляє.
83. Зі змісту оскаржуваного судового рішення та протоколу судового засідання вбачається, що воно ухвалене за участю представників сторін, які надавали свої пояснення по суті справи безпосередньо у судовому засіданні. Жодних посилань на рішення суду проводити заочний розгляд справи в порядку статті 281 ЦПК України у оскаржуваному рішенні немає. Крім того, у мотивувальній частині судового рішення відсутні посилання на положення статей 280-289 ЦПК України (Глава 11 «Заочний розгляд справи»), а наведений у судовому рішенні порядок його оскарження не відповідає порядку оскарження заочного судового рішення (стаття 288 ЦПК України). Більш того, скорочене судове рішення не містило посилання на те, що таке рішення є заочним.
84. З огляду на наведене, колегія суддів зауважує, що зазначення лише у вступній частині повного тексту судового рішення слова «Заочне», не свідчить про ухвалення такого судового рішення в заочному порядку.
85. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
86. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях судів попередніх інстанцій, питання вмотивованості висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.
87. Висновки суду першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин та наданої правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, не суперечать висновкам Верховного Суду України та Верховного Суду, на які посилається заявниця у касаційній скарзі. 
88. Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц).
89. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
90. З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Коренко Т. В., які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій. 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Коренко Тетяна Володимирівна, залишити без задоволення.
2. Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 13 серпня 
2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 листопада 
2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович