ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/5735/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О. М. - головуючий, Кролевець О. А., Мамалуй О. О.,
за участю секретаря судового засідання Сініцина В. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України"
на рішення Господарського суду міста Києва
у складі судді Мандриченко О. В.
від 18.11.2025
та на постанову Північного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Шапрана В.В., Буравльова С.І., Андрієнка В.В.
від 27.01.2026
у справі за позовом Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стиль ТМ" 
про визнання недійсними окремих пунктів договору та стягнення 922 756,20 грн,
за участю представників:
від позивача: Книш О.М.,
від відповідача: Яцук В.П.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2025 року Державна установа «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль ТМ», у якому просила:
- визнати недійсними пункти 1.2. та 4.1 договору №92-К-23 від 02.06.2023 (зі змінами), укладеного між Державною установою «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТМ стиль текстиль» (теперішня назва Товариство з обмеженою відповідальністю «Стиль ТМ»), в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість (далі - ПДВ);
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль ТМ» 922 756,20 грн безпідставно набутих грошових коштів по договору №92-К-23 від 02.06.2023.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки до ціни договору помилково включено суму ПДВ, незважаючи на перебування Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль ТМ» в цей період на спрощеній системі оподаткування - був платником єдиного податку 3 групи зі ставкою 2%, відповідач набув грошові кошти в розмірі суми ПДВ, а саме 922 756,00 грн (ПДВ у розмірі 20% від ціни поставленого товару по договору у липні 2023 року), передбаченому умовами п. 4.1 договору, поза підставою, передбаченою договором. У зв`язку з цим положення пунктів 1.2 та 4.1 договору (зі змінами) в частині включення до договірної ціни ПДВ суперечать підп. 9.5 п. 9 підр. 8 розд. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, а тому підлягають визнанню недійсними на підставі ч. 1 ст. 203, ст. 215 та ст. 217 Цивільного кодексу України, а грошові кошти в сумі 922 756,00 грн підлягають поверненню позивачеві.
Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій
Державною установою «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» (замовник) відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» та «Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1178 від 12.10.2022, через авторизований електронний майданчик (електронну систему PROZORRO) було проведено процедуру закупівлі - відкриті торги з особливостями «ДК 021-2015: 39510000-0 вироби домашнього текстилю» (простирадло одинарне із бязі відбіленої, наволочка верхня з клапаном із бязі відбіленої) (UA-2023-05-09-002803-а), 2 послуги, строк поставки до 01.10.2023.
На авторизованому електронному майданчику (PROZORRO) було розміщено оголошення про проведення відкритих торгів з особливостями (ідентифікатор закупівлі UA-2023-05-09-002803-a) щодо закупівлі Генеральною дирекцією ДКВС України ДК 021:2015: 39510000-0 Вироби домашнього текстилю (простирадло одинарне із бязі відбіленої, наволочка верхня з клапаном із бязі відбіленої) в кількості 51000 шт. та 24338 шт., строк поставки до 01.10.2023, очікувана вартість предмета закупівлі 9 638 860,00 грн.
Згідно з Тендерною документацією (п. 1 розділу V «Оцінка тендерних пропозицій») критерієм оцінки є ціна (100%), ціна тендерної пропозиції повинна враховувати податки і збори, у тому числі, що сплачуються або мають бути сплачені відповідно до положень Податкового кодексу України. У разі, якщо учасник не є платником ПДВ, ціна тендерної пропозиції зазначається без ПДВ.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ТМ стиль текстиль», яке в подальшому було перейменоване в Товариство з обмеженою відповідальністю «Стиль ТМ» (виконавець) подало свою пропозицію на участь у відкритих торгах з особливостями «ДК 021-2015: 39510000-0 вироби домашнього текстилю» (простирадло одинарне із бязі відбіленої, наволочка верхня з клапаном із бязі відбіленої) (UA-2023-05-09-002803-а) та підписало її електронним підписом, що в подальшому стало передумовою для укладення договору №92-К-23 від 02.06.2023.
Згідно з протоколом розкриття тендерних пропозицій UA-2023-05-09-002803-а (дата публікації 26.05.2023) ціна тендерної пропозиції відповідача до початку та після закінчення аукціону - 9 493 756,08 грн з ПДВ.
Відповідно до повідомлення замовника про намір укласти договір (дата публікації 26.05.2023) за результатами проведеної процедури закупівлі UA-2023-05-09-002803-a ціна тендерної пропозиції відповідача становила 9 493 756,08 грн з ПДВ.
За наслідками проведення відкритих торгів з особливостями між сторонами укладений договір №92-К-23 від 02.06.2023 на загальну суму 9 493 756,08 грн з ПДВ, відповідно до п. 1.1 якого продавець бере на себе зобов`язання у 2023 році продати та відвантажити постільну білизну (простирадло бавовняне одинарне та наволочка верхня 60х50 см) (далі - товар) в асортименті, кількостях, в терміни та за цінами, зазначеними у специфікації, а покупець - забезпечити приймання товару згідно з умовами цього договору.
Згідно з п. 1.2 договору (специфікація) загальна вартість товару становить 9 493 756,08 грн з ПДВ:
1) простирадло одинарне із бязі відбіленої у кількості 51000 шт. по ціні 157,92 грн з ПДВ на загальну суму 8 053 920,00 грн з ПДВ, з кінцевим строком поставки до 01.10.2023;
2) наволочка верхня з клапаном із бязі відбіленої в кількості 24338 шт. по ціні 59,16 грн з ПДВ на загальну суму 1 439 836,08 грн з ПДВ, з кінцевим строком поставки до 01.10.2023.
Відповідно до п. 4.1 договору загальна вартість договору становить 9 493 756,08 грн, у тому числі ПДВ - 1 582 292,68 грн. Вартість договору включає в себе ціну самого товару, його упаковки, маркування, доставки, передачі, ПДВ, усі податки та збори, що сплачуються або мають бути сплачені щодо поставки товару.
Як передбачено п. 4.3 договору, збільшення ціни на товар не допускається.
Пунктом 6.2 договору встановлено, що поставка товару здійснюється продавцем власним автотранспортом на умовах DDP (згідно Інкотермс 2010).
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2023 (п. 11.1 договору).
За змістом п. 12.1 договору умови договору не повинні змінюватися після підписання договору до повного виконання сторонами, крім випадків, передбачених законодавством про здійснення публічних закупівель з урахуванням п. 4.3 договору.
02.06.2023 сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору, якою внесені наступні зміни:
- п. 1.2 (специфікація) змінено, а саме визначено, що: ціна за одиницю виміру товару з податками та зборами, тарою і транспортними витратами простирадла одинарного із бязі відбіленої становить 157,92 грн, а загальна сума вартості товару з податками та зборами, тарою і транспортними витратами - 8 053 920,00 грн; ціна за одиницю виміру товару з податками та зборами, тарою і транспортними витратами наволочки верхньої з клапаном із бязі відбіленої становить 59,16 грн, а загальна сума вартості товару з податками та зборами, тарою і транспортними витратами - 1 439 836,08 грн;
- п. 4.1 договору викладено у наступній редакції: «Загальна вартість цього договору становить 9 493 756,08 грн, у тому числі обов`язкові податки та збори. Вартість договору включає в себе ціну самого товару, його упаковки, маркування, доставки, передачі, усі податки та збори, що сплачуються або мають бути сплачені щодо поставки товару».
На виконання умов договору відповідачем поставлено, а позивачем прийнято товар, що підтверджується видатковими накладними та актами приймання матеріальних цінностей на склади позивача за період з 03.07.2023 по 02.08.2023.
Відповідачем на оплату товару виставлені відповідні рахунки, які замовником оплачені в повному обсязі, про що зазначалося представниками обох сторін під час розгляду справи.
Державною аудиторською службою України проведено ревізію закупівлі - відкриті торги з особливостями на закупівлю послуг код CPV згідно ДК 021-2015: 39510000-0 Вироби домашнього текстилю (простирадло одинарне із бязі відбіленої, наволочка верхня з клапаном із бязі відбіленої).
За результатами вказаної ревізії складено Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» (далі - акт ревізії) за період з 01.01.2022 по 30.09.2024 у висновках якого зазначено, що листом ДПС №42/5/99-00-12-01-03-05 від 03.01.2025 за даними інформаційно-комунікаційних систем ДПС: 
- Товариство з обмеженою відповідальністю «Стиль ТМ» (код ЄДРПОУ 42374337);
- дата реєстрації платником ПДВ 01.10.2018, період перебування на загальній системі оподаткування з 01.01.2022 по 25.09.2022 та з 01.08.2023 по 30.09.2024, за період з 26.09.2022 по 31.07.2023 є платником спрощеної системи оподаткування 3 групи зі ставкою єдиного податку 2%, дата анулювання реєстрації платника спрощеної системи оподаткування 31.07.2023, що також підтверджується інформацією, що міститься у вільному доступі на сайті tax.gov.ua.
В акті ревізії також вказано, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Стиль ТМ» здійснено поставку товару у липні 2023 року на загальну суму 5 536 537,20 грн по збільшеній вартості на 922 756,20 грн, чим порушено ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ч. 1 ст. 526, ст. 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підп. 6 п. 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1178 від 12.10.2022, зі змінами, п. 4.3 договору №92-К-23 від 02.06.2023, зі змінами, що призвело до витрат державного бюджету на 922 756,20 грн, чим нанесено матеріальну шкоду (збитки) на вказану суму.
Позивач звернувся до відповідача з листом-претензією №ГД ДКВС-952/3 ГД/2025 від 14.03.2025 про повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 922 756,00 грн, у відповідь на яку відповідач у листі №71 від 14.04.2025 зазначив про відсутність підстав для задоволення вимог претензії.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначив, що оскільки до ціни договору помилково включено суму ПДВ, незважаючи на перебування Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль ТМ» в цей період платником спрощеної системи оподаткування 3 групи зі ставкою єдиного податку 2%, відповідач набув грошові кошти в розмірі суми ПДВ, а саме 922 756,00 грн (ПДВ у розмірі 20% від ціни поставленого товару по договору у липні 2023 році), передбаченому умовами п. 4.1 договору, поза підставою, передбаченою договором. Положення п. п. 1.2 та 4.1 договору (зі змінами) в частині включення до договірної ціни ПДВ суперечать підп. 9.5 п. 9 підр. 8 розд. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - ПК України), а тому підлягають визнанню недійсними на підставі ч. 1 ст. 203, ст. 215 та ст. 217 ЦК України, а грошові кошти в сумі 922 756,00 грн підлягають поверненню позивачу.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
Господарський суд міста Києва рішенням від 18.11.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2026, у справі № 910/5735/25 у задоволенні позову відмовив повністю.
Рішення судів обґрунтовані тим, що:
- перед укладенням договору за результатами проведення відкритих торгів та проведеної процедури закупівлі у відповідності до наданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Стиль ТМ» цінової пропозиції вих. №57 від 30.05.2023 за результатами отримання повідомлення про намір укласти договір про закупівлю, відповідач зазначив, що з 26.09.2022 він зареєстрований платником єдиного податку 3 групи зі ставкою 2% на період дії воєнного стану, у зв`язку з чим просив врахувати особливості оподаткування підприємства в період дії воєнного стану, зокрема те, що всі операції з реалізації товарів, послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, вважаються такими, що не є об`єктом оподаткування ПДВ;
- фактично цінова пропозиція відповідача не включала суми податку на додану вартість, про що позивач був обізнаний із документів, які було подано відповідачем у складі тендерної пропозиції;
- наявні у матеріалах справи видаткові накладні та рахунки на оплату містять визначення ціни товару без ПДВ, що кореспондується з тим, що відповідач не є платником цього податку;
- первісно при укладенні договору сторонами було вказано, що вартість товару включає ПДВ, тобто, фактично укладено договір, умови якого не відрізняються від умов тендерної документації, що відповідає приписам ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Однак, при внесенні змін до договору із виключенням формулювань про включення ПДВ до ціни остання не змінилась у цифровому виразі;
- судом враховано пояснення представників обох сторін стосовно того, що податкові накладні за наслідками поставки товару за спірним договором не складалися, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Стиль ТМ» наголошено, що сума ПДВ до бюджету не сплачувалася, оскільки товариство на момент виникнення спірних правовідносинам не мало статусу платника ПДВ;
- оскільки доводи позивача про включення до вартості товару за спірним договором суми ПДВ спростовуються матеріалами справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсними п. п. 1.2 та 4.1 договору в частині включення до договірної ціни ПДВ та, як наслідок, для повернення коштів позивачу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справ
Державна установа «Генеральна дирекція Державної кримінально- виконавчої служби України» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 у справі № 910/5735/25, у якій просила їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Касаційна скарга подана на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Касаційна скарга позивача обґрунтована тим, що приймаючи оскаржувану постанову суд апеляційної інстанції не застосував норми матеріального права, а саме: положення частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» якою визначено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування.
ТОВ «СТИЛЬ ТМ» підписало з Генеральною дирекцією ДКВС України договір від 02.06.2023 № 92-К-23 на загальну суму 9 493 756,08 грн з ПДВ, тобто сторони погодили ціну з ПДВ при підписанні договору, і в подальшому на виконання договору Товариство здійснювало поставку товару та отримувало кошти в розмірі передбаченому умовами договору разом з ПДВ, що підтверджується документами, що містяться в матеріалах справи.
Враховуючи статус платника податків відповідача, положення пунктів 1.2, 4.1 договору від 02.06.2023 № 92-К-23 (зі змінами) про виготовлення окремих предметів речового майна (простирадло одинарне із бязі відбіленої, наволочка верхня з клапаном із бязі відбіленої) «ДК 021-2015: 39510000-0 вироби домашнього текстилю» (за кошти Державного бюджету України) у частині включення до договірної ціни ПДВ суперечать підпункту 9.5. пункту 9 підрозділу підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, а тому мають бути визнані судом недійсними на підставі частини 1 статті 203, статей 215, 217 ЦК України.
Оскільки ТОВ «СТИЛЬ ТМ» набуло грошові кошти у розмірі 922 756,20 грн, що становлять суму ПДВ, поза підставою, передбаченою договором, ці кошти підлягають поверненню Генеральній дирекції ДКВС України.
Ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не надано належної правової оцінки фактам та обставинам встановленим у акті ревізії проведеної Державною аудиторською службою України окремих питань фінансово-господарської діяльності державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» за період 01 січня 2022 року по 30 вересня 2024 року від 20.01.2025 № 000800-21/4, за висновками якого відповідач здійснив поставку товару у липні 2023 року по збільшеній вартості, що призвело до витрат державного бюджету на 922 756,20 грн, чим нанесено матеріальну шкоду (збитки) на вказану суму.
Хоча позивач у касаційній скарзі і наводить в обґрунтування своїх доводів висновки Верховного Суду, викладені у постановах Верховного Суду (зокрема від 24.10.2024 у справі № 914/2694/23, від 13.11.2024 у справі № 911/23/24; від 07.08.2024 у справі № 916/2914/23; від 10.09.2024 у справі № 922/4055/23; від 11.02.2026 № 910/5888/25) у справах, де предметом позову виступали вимоги про визнання недійсним частково договорів, стягнення сум ПДВ та коштів передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, нарахованих на ці суми, проте, правовідносини у цих справах не є подібними правовідносинам у справі №910/5735/25, що свідчить про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Відмінність на думку позивача полягає у тому, що відповідач ТОВ «СТИЛЬ ТМ» у справі №910/5735/25 виконував зобов`язання по договору №92-К-23 в період з 02.06.2023 по 31.12.2023, перебуваючи на різних системах оподаткування.
Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просив залишити її без задоволення, судові рішення залишити без змін.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої апеляційної інстанцій
Предметом позову в цій справі є матеріально-правові вимоги позивача про визнання недійсними пунктів 1.2, 4.1 договору від 02.06.2023 № 92-К-23 укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТМ Стиль текстиль» (після зміни назви Товариство з обмеженою відповідальністю «Стиль ТМ») за результатами проведення відкритих торгів UA-2023-05-09-002803-а на авторизованому електронному майданчику публічних закупівель "Prozorro", в частині включення ПДВ до загальної ціни договору та стягнення коштів у сумі 922 756,20 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в пунктах 1.2, 4.1 договору від 02.06.2023 № 92-К-23, укладеного між Державною установою «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТМ Стиль текстиль» (після зміни назви Товариство з обмеженою відповідальністю «Стиль ТМ»), до загальної ціни договору безпідставно включено ПДВ у сумі 922 756,20 грн, оскільки на момент укладення договору та поставки товару у липні 2023 року відповідач не був платником ПДВ. Тому, на думку позивача, існують підстави для визнання цих пунктів договору від 02.06.2023 № 92-К-23 недійсними. За твердженням позивача, відповідач безпідставно отримав вказану суму коштів, тому кошти в сумі 922 756,20 грн слід стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль ТМ» на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України "Про публічні закупівлі" (в редакції, чинній станом на момент укладення договору від 02.06.2023 № 92-К-23).
Відповідно до частини 4 статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" відносини, пов`язані зі сферою публічних закупівель, регулюються виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 1 цього Закону договір про закупівлю визначається як господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі / спрощеної закупівлі, та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Відповідно до частини 1 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
За змістом положень Цивільного кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі" ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22.
У справі, що розглядається, позивач зазначав, що до пунктів 1.2 та 4.1 договору від 02.06.2023 № 92-К-23 була включена умова щодо сплати ПДВ. Проте така умова не могла бути включена до цього договору, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Стиль ТМ» на момент укладення договору не був суб`єктом сплати ПДВ, тому господарська операція з поставки товарів за договором мала бути звільнена від сплати ПДВ. Відтак, за твердженням позивача, ці умови договору від 02.06.2023 № 92-К-23 суперечать законодавству. 
Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.
Статтею 217 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Згідно із статтею 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.
При цьому в підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що ПДВ - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.
За змістом підпунктів "а" і "б" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів / послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Податкового кодексу України.
За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг). ПДВ включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку (подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 916/2478/20 та в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20).
У справі, яка розглядається, спірні правовідносини виникли у зв`язку з укладенням договору від 02.06.2023 № 92-К-23 та його виконанням, зокрема, в частині сплати позивачем ціни договору, яка, на його думку, включала ПДВ. 
Однак, як встановили суди попередніх інстанцій, відповідно до оголошення про проведення відкритих торгів з особливостями (ідентифікатор закупівлі UA-2023-05-09-002803-a) передбачена закупівля Генеральною дирекцією ДКВС України ДК 021:2015: 39510000-0 Вироби домашнього текстилю (простирадло одинарне із бязі відбіленої, наволочка верхня з клапаном із бязі відбіленої) в кількості 51000 шт. та 24338 шт., строк поставки до 01.10.2023, очікувана вартість предмета закупівлі 9 638 860,00 грн.
Згідно з п. 1 ст. 29 «Про публічні закупівлі» оцінка тендерних пропозицій/пропозицій проводиться автоматично електронною системою закупівель на основі критеріїв і методики оцінки, зазначених замовником у тендерній документації/оголошенні про проведення спрощеної закупівлі, шляхом застосування електронного аукціону.
У пункті 1 розділу V «Оцінка тендерних пропозицій» зазначено перелік критеріїв оцінки тендерної пропозиції із зазначенням питомої ваги критерію. Ціна тендерної пропозиції не може перевищувати вартість предмета закупівлі, зазначену в оголошенні про проведення відкритих торгів, з урахуванням абзацу другого пункту 28 Особливостей. До розгляду не приймається тендерна пропозиція, ціна якої є вищою ніж очікувана вартість предмета закупівлі, визначена замовником в оголошенні про проведення відкритих торгів з особливостями. Критерієм оцінки є ціна (100%). Ціна тендерної пропозиції повинна враховувати податки і збори, у тому числі, що сплачуються або мають бути сплачені відповідно до положень ПК України. У разі, якщо учасник не є платником ПДВ, ціна тендерної пропозиції зазначається без ПДВ.
Тобто єдиним критерієм оцінки пропозицій є ціна. Предмет закупівлі є об`єктом оподаткування ПДВ.
У постанові від 28.04.2020 у справі №904/1143/19 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що при здійсненні оцінки пропозицій учасників повинна прийматися методика порівняння повних відпускних цін учасників, незалежно від того який режим оподаткування застосовується учасником. У рішенні Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України №40-р/пк-пз від 10.06.2016 визначено позицію щодо методики оцінки цінової пропозиції, а саме зазначено, що у разі якщо учасник торгів, який надав найменшу цінову пропозицію не є платником ПДВ, тендерним комітетом приймаються для оцінки цінові пропозиції наступних учасників без врахування ПДВ. Спроби застосовувати при розгляді тендерних пропозицій різний підхід до оцінки учасників, які є або не є платниками ПДВ, є дискримінаційним. При цьому, незалежно від того чи є переможець процедури закупівель платником ПДВ, чи обкладається предмет закупівлі ПДВ, в звіті про результати процедури закупівлі буде відображатись ціна з ПДВ, якщо замовник при формуванні закупівлі і в оголошенні визначив предмет закупівлі з ПДВ.
Як встановили суди попередніх інстанцій, Товариство з обмеженою відповідальністю «Стиль ТМ» зареєстроване платником ПДВ 01.10.2018, період перебування на загальній системі оподаткування з 01.01.2022 по 25.09.2022 та з 01.08.2023 по 30.09.2024, за період з 26.09.2022 по 31.07.2023 є платником спрощеної системи оподаткування 3 групи зі ставкою єдиного податку 2%, дата анулювання реєстрації платника спрощеної системи оподаткування 31.07.2023.
Також судами встановлено, що фактично функціонал платформи проведення торгів Державного підприємства «Прозорро» не передбачає технічної можливості вказати в окремому полі наявність/відсутність ПДВ у пропозиції учасника. Інформація про ПДВ може вказуватись учасником у доданих документах. В системі показник ПДВ у пропозиції відповідає показнику ПДВ в очікуваній вартості закупівлі. Зазначене підтверджується листом Державного підприємства «Прозорро» №206/01/1055/11 від 12.07.2023. Оскільки у відповідача була відсутня технічна можливість вказати в окремому полі про відсутність ПДВ у пропозиції учасника, у тендерній пропозиції відповідача відображена запропонована ціна як з ПДВ.
Водночас, з матеріалів справи вбачається, що перед укладенням договору за результатами проведення відкритих торгів та проведеної процедури закупівлі у відповідності до наданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Стиль ТМ» цінової пропозиції вих. №57 від 30.05.2023 за результатами отримання повідомлення про намір укласти договір про закупівлю, відповідач зазначив, що з 26.09.2022 він зареєстрований платником єдиного податку 3 групи зі ставкою 2% на період дії воєнного стану, у зв`язку з чим просив врахувати особливості оподаткування підприємства в період дії воєнного стану, зокрема те, що всі операції з реалізації товарів, послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, вважаються такими, що не є об`єктом оподаткування ПДВ.
Тобто, на момент укладення спірного правочину відповідач не був платником податку на додану вартість.
З огляду на зазначене, цінова пропозиція відповідача не включала суми податку на додану вартість, про що позивачу було відомо із документів, які подано відповідачем у складі тендерної пропозиції.
Також судами попередніх інстанцій взято до уваги те, що податкові накладні за наслідками поставки товару за спірним договором не складалися і наявні у матеріалах справи видаткові накладні та рахунки на оплату містять визначення ціни товару без ПДВ.
Оскільки, ціна товару не включає ПДВ, то відсутні підстави для визнання недійсними пунктів 1.2. та 4.1 договору зі змінами, внесеними додатковою угодою №1 від 02.06.2023, в частині включення до договірної ціни ПДВ.
Відповідно кошти в розмірі 922 756,20 грн не є набутими відповідачем безпідставно, оскільки входять до ціни договору (9 493 756,08 грн) та не є сумою ПДВ. За висновком судів, підстава, на якій відповідач набув вказані кошти, існує та не відпала, тому до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення статті 1212 Цивільного кодексу України.
Апеляційний суд надав оцінку доводам позивача про необхідність врахування при вирішенні спору обставин, встановлених актом ревізії та з посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 19.12.2025 у справі №915/222/24 від 24.04.2018 у справі №826/3902/15 від 08.05.2018 у справі №826/3350/17, 22.05.2018 у справі №826/18946/14, 20.06.2018 у справі №826/5608/17 та 26.03.2020 у справі №2040/6730/18, від 16.10.2018 у справі №910/23357/17, 18.02.2020 у справі №910/7984/16 та 07.12.2021 у справі №922/3816/19 зазначив, що акт ревізії Управління Держаудитслужби (яке є уповноваженим органом державного фінансового контролю), якщо він (акт) складений і оформлений із дотриманням законодавчо встановлених вимог, може бути належним доказом у розумінні ст. 76 ГПК України. Такий акт ревізії має оцінюватися судом на загальних підставах, визначених ст. 86 ГПК України, разом з іншими доказами у справі. Акт ревізії є носієм доказової інформації, але не має заздалегідь встановленої сили і не звільняє сторону від обов`язку доведення обставин, на які вона посилається (ч. 1 ст. 74 ГПК України).
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, із введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 910/16586/18, від 12.01.2021 у справі № 910/3726/20.
Верховний Суд зазначає, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є повноваженнями судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).
Суди попередніх інстанцій встановили фактичні обставини, необхідні для правильного вирішення цієї справи, зокрема істотні умови договору від 02.06.2023 № 92-К-23, які були визначені учасниками публічних закупівель, встановили очікувану вартість предмету закупівлі, ціну товару, обсяг товару, зазначені у тендерній документації позивача. Врахували, що у розділі V тендерної документації визначено, що критерієм оцінки є ціна (100%). Ціна тендерної пропозиції повинна враховувати податки і збори, у тому числі що сплачуються або мають бути сплачені відповідно до положень Податкового кодексу України. У разі, якщо учасник не є платником ПДВ, ціна тендерної пропозиції зазначається без ПДВ.
Суди попередніх інстанцій встановили, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Стиль ТМ» у ціновій пропозиції, що надіслана позивачеві вих. №57 від 30.05.2023 зазначило, що з 26.09.2022 він зареєстрований платником єдиного податку 3 групи зі ставкою 2% на період дії воєнного стану, у зв`язку з чим просив врахувати особливості оподаткування підприємства в період дії воєнного стану, зокрема те, що всі операції з реалізації товарів, послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, вважаються такими, що не є об`єктом оподаткування ПДВ, та надало свою цінову пропозицію для підписання договору за результатами аукціону на закупівлю в розмірі 9 493 756,08 грн без ПДВ.
Згідно з листом Державного підприємства «Прозорро» №206/01/1055/11 від 12.07.2023 функціонал платформи проведення торгів Державного підприємства «Прозорро» не передбачає технічної можливості вказати в окремому полі наявність/відсутність ПДВ у пропозиції учасника. Інформація про ПДВ може вказуватись учасником у доданих документах. 
Отже, відповідачем у відповідності з умовами тендерної документації, ціна тендерної пропозиції зазначалася без ПДВ, кількість товару, що зазначена у тендерній документації та в договорі від 02.06.2023 № 92-К-23, є ідентичними, при цьому вартість товару становить 9 493 756,08 грн без ПДВ, що зафіксовано сторонами у додатковій угоді № 1 від 02.06.2023 до договору від 02.06.2023 № 92-К-23, у якій пункти 1.2 та 4.1 викладені в редакції, яка виключає неоднозначне трактування умов договору.
Отже, Верховний Суд зазначає, що, застосовуючи стандарт переваги більш вагомих доказів, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що кошти в розмірі 922 756,20 грн не є набутими відповідачем безпідставно, оскільки ціна договору становила9 493 756,08 грн без ПДВ.
Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.
Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Позивач подав касаційну скаргу, у якій підставою касаційного оскарження рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції визначив пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України.
Відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики, шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
Отже, умовами касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень із зазначеної підстави (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України) є: (1) відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, (2) відсутність такого висновку саме у подібних правовідносинах.
При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 та постановах Верховного Суду від 04.02.2025 у справі № 909/996/22, від 10.12.2024 у справі № 904/5475/23, від 08.08.2024 у справі № 906/446/23, від 08.08.2024 у справі № 906/497/23.
Водночас у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.02.2025 у справі № 909/996/22, від 08.08.2024 у справі № 906/446/23 та інших.
Правові висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формулюються з огляду на конкретні обставини справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц).
Формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. При цьому формування правового висновку не може здійснюватися поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.
У касаційній скарзі скаржник зазначає про те, що подає цю касаційну скаргу відповідно до приписів пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України, у той же час скаржник не зазначає конкретну норму (ми) права, щодо застосування якої (их) відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. Касаційна скарга позивача за своїм змістом фактично зводиться до незгоди з наданою судами попередніх інстанцій оцінкою встановлених фактичних обставин справи, що не є можливим з огляду на визначені в статті 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
Отже, посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, без зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, визнаються судом суто декларативними, необґрунтованими та відхиляються.
Колегія суддів також враховує, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, встановлення обставин справи є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Верховний Суд є судом права, а не факту, тому, діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 ГПК України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.
Саме лише прагнення скаржника здійснити перевірку обставин цієї справи з урахуванням його власних висновків не є підставою для зміни чи скасування оскаржених ним судових рішень.
Зважаючи на викладене, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження.
Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 15.01.2026 у справі № 910/5813/25 за участі цих самих сторін при розгляді спору про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів.
Посилання позивача на неподібність правовідносин у справі № 910/5813/25 та у цій справі № 910/5735/25 через те, що у цій справі № 910/5735/25 відповідач під час виконання договору перебував як на спрощеній так і на загальній системі оподаткування є помилковими. Як у справі № 910/5813/25 так і у цій справі № 910/5735/25 на час укладення спірних договорів відповідач - Товариство з обмеженою відповідальності «Стиль ТМ» було платником спрощеної системи оподаткування 3 групи зі ставкою єдиного податку 2%.
Щодо постанови Верховного Суду від 11.02.2026 у справі № 910/5888/25, то у ній відсутні висновки про застосування норм матеріального чи процесуального права у подібних правовідносинах. Підставою для скасування рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції у цій справі стало надання Верховним Судом іншої оцінки встановленим судами попередніх інстанцій обставинам, вказівки не неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм права, що призвело до ухвалення ними помилкового рішення, ця постанова не містить.
Інші доводи скаржника, наведені ним у касаційній скарзі, не підведені під жодну з підстав, передбачених частиною другою статті 287 ГПК України, отже не були підставою для відкриття касаційного провадження за ними, а тому їм не надається оцінка.
За таких обставин, перевіривши застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції з наведених скаржником підстав.
Висновки Верховного Суду
За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд, переглянувши рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування з підстав, викладених у касаційній скарзі немає.

Судові витрати
З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 у справі № 910/5735/25 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець 

Судді О. Кролевець

О. Мамалуй