ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 420/9470/25
адміністративне провадження № К/990/29784/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В., 
суддів: Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гаспарянца Дмитра Михайловича 
на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року (головуючий суддя - Дубровна В.А.)
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2025 року (головуючий суддя - Димерлій О.О., судді: Шляхтицький О.І., Лук`янчук О.В.)
у справі № 420/9470/25 
за позовом  ОСОБА_1 
до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) 
про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.
I. ПРОЦЕДУРА
1. У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо непроведення належного розрахунку з ним при його звільненні 27 липня 2022 року у період з 27 липня 2022 року по 14 березня 2025 року;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) виплатити на його користь середній заробіток за шість місяців затримки розрахунку при звільненні 27 липня 2022 року.
2. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено десятиденний строк для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду, із зазначенням обставин, які можуть бути враховані судом, як поважні для поновлення пропущеного строку із наданням відповідних доказів або доказів дотримання строку звернення до суду в частині вимоги про виплату середнього заробітку на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за несвоєчасну виплату перерахованого грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі № 420/35909/23.
3. 15 квітня 2025 року ОСОБА_1 до суду першої інстанції скеровано заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій зазначено, що звернення до суду з позовом відбулось у межах законодавчо визначеного строку.
4. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2025 року, позовну заяву в частині виплати середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України за несвоєчасну виплату перерахованого грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі №420/35909/23 повернуто позивачу на підставі частини другої статті 123, пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
5. В іншій частині Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 02 травня 2025 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження в адміністративній справі. 
6. 14 липня 2025 року Верховним Судом зареєстровано касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гаспарянца Д.М. на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у справі №420/9470/25, яка подана через підсистему «Електронний суд». Заявник, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу в частині позовної вимоги про виплату середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України за несвоєчасну виплату перерахованого грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі №420/35909/23 направити для продовження розгляду до Одеського окружного адміністративного суду.
7. Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою. 
II. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
8. Суд першої інстанції залишив без руху позовну заяву в частині вимоги про виплату середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України за несвоєчасну виплату перерахованого грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі № 420/35909/23. 
9. Постановляючи ухвалу суд виходив з того, що підставою звернення до суду з вимогою щодо виплати середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України у зв`язку з непроведенням відповідачем належного розрахунку з ОСОБА_1 при його звільненні є отримання останнім 31 липня 2024 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі № 420/35909/23 перерахованого грошового забезпечення з 29 січня 2020 року по 27 липня 2022 року в сумі 229 861,08 грн.
10. Проте, звернувшись до суду 01 квітня 2025 року (дата реєстрації позовної заяви відділом документального забезпечення суду) з вказаною вимогою позивач пропустив місячний строк звернення до суду, визначений частиною п`ятою статті 122 КАС України, з огляду на дату отримання 31 липня 2024 року суми перерахованого грошового забезпечення.
11. 15 квітня 2025 року позивач на виконання вимог вказаної ухвали направив заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій зазначив, що звернення до суду з вказаним позовом відбулось у межах законодавчо визначеного строку, оскільки повний розрахунок із ним проведено лише 14 березня 2025 року, а не 31 липня 2024 року як помилково уважає суд.
12. Суд першої інстанції відхилив позицію позивача, що початком обчислення строку звернення до суду з вказаною вимогою є саме 14 березня 2025 року та повернув позов в частині вимоги про виплату середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України за несвоєчасну виплату перерахованого грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі № 420/35909/23.
13. Водночас суд зазначив, що спірний період у даному випадку тривав з 28 липня 2022 року (наступний день за датою звільнення позивача) по 31 липня 2024 року (день, коли на виконання рішення суду у справі № 420/35909/23 на користь позивача виплачено кошти), тому початком обчислення місячного строку звернення до суду щодо застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, є дата отримання позивачем на виконання судового рішення грошового забезпечення недоотриманого в день звільнення - 31 липня 2024 року, а не 14 березня 2025 року.
14. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції та зауважив, що кожен епізод виплати як окремий момент фактичного розрахунку у межах тієї частини зобов`язання, якої він стосується, є завершенням певного епізоду порушення, що породжує підставу для застосування до роботодавця механізму відповідальності, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
15. Відтак, суд зазначив, що строк звернення з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України має обчислюватися з дати фактичного проведення окремої виплати.
16. Крім того, суд апеляційної інстанції, уважаючи безпідставним посилання скаржника на те, що остаточний розрахунок на виконання рішення суду в справі №420/35909/23 з ним проведено 14 березня 2025 року, зазначив, що за результатом дослідження змістового наповнення рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі № 420/35909/23, у такому судовому акті не досліджувалось питання та не зроблено жодного висновку про необхідність розрахунку посадового окладу за посадою начальника відділу комплектування ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) згідно з 32 тарифним розрядом.
III. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
17. В обґрунтування касаційної скарги представник скаржника зазначає, що позивачу в день звільнення 27 липня 2022 року відповідач не виплатив усіх належних при звільненні сум. Повний та належний розрахунок не було проведено, а остаточний розрахунок був проведений лише 14 березня 2025 року. Однак, вказаний факт проігноровано судами попередніх інстанцій. З відомостей з карткового рахунку ОСОБА_1 у ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що після звільнення відповідач виплатив позивачу: 06 серпня 2022 року - 25737,09 грн, 15 серпня 2022 року - 67169,87 грн.
18. На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі № 420/35909/23 відповідач виплатив на користь позивача 31 липня 2024 року кошти в розмірі 229861,08 грн. Однак, це не було повним виконанням цього рішення суду.
19. Так, поза увагою судів попередніх інстанцій залишилося те, що в період військової служби починаючи з 21 січня 2022 року позивачу виплачувався посадовий оклад в сумі 5360,00 грн, що відповідає 26 тарифному розряду відповідно до додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова № 704), але за його посадою начальника відділу комплектування йому мав бути встановлений 32 тарифний розряд, що відповідає посадовому окладу 6200,00 грн (9450,00 грн з урахуванням змін до постанови № 704).
20. З огляду на це позивач звернувся до відповідача зі зверненням (вх. № Р-770 від 28 лютого 2025 року), у якому просив здійснити перерахунок та доплату грошового забезпечення, усіх додаткових видів грошового забезпечення, підйомної допомоги та інших виплат, на які впливає розмір посадового окладу за посадою начальника відділу комплектування ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) в період з 21 січня 2022 року по 27 липня 2022 року згідно з 32 тарифним розрядом, що відповідає посадовому окладу 6200,00 грн (9450,00 грн з урахуванням змін до постанови № 704).
21. При цьому, просив встановити та перерахувати посадовий оклад з урахуванням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі № 420/35909/23.
22. На вказане звернення відповідач надав відповідь листом від 04 березня 2025 року № 09/Р-770/837, у якому повідомив, що до кінця березня 2025 року буде здійснено перерахунок основних та додаткових видів грошового забезпечення за посадою начальника відділу комплектування (32 тарифний розряд) та перерахунок грошового забезпечення згідно з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі № 420/35909/23. 
23. З огляду на викладене, відповідач виплатив на користь позивача: 13 березня 2025 року - 13132,10 грн, 13 березня 2025 року - 11959,75 грн, 14 березня 2025 року - 17351,98 грн, що підтверджується роздруківками з веб-порталу «Приват24». 
24. Таким чином, на думку скаржника, остаточний розрахунок проведений відповідачем лише 13 березня 2025 року та 14 березня 2025 року відповідно, зокрема, згідно з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі № 420/35909/23, а саме з правильно визначеним тарифним коефіцієнтом позивача, який до цього визначався невірно, у тому числі й при проведенні розрахунку (неповного) з ним 31 липня 2024 року.
25. Скаржник вважає, що позовна заява, у тому числі в частині позовних вимог, які повернуті судом, подана виключно у встановлений законом місячний строк з дня остаточного розрахунку, а тому повернення позовної заяви в цій частині з огляду на фактичні обставини справи є вочевидь штучним перешкоджанням позивачу у доступі до суду, фактично позбавило його права на судовий захист, що також є неприпустимим.
IV. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
26. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити таке.
27. Касаційне провадження у справі відкрите з підстави оскарження судового рішення, зазначеної в частині другій статті 328 КАС України, та посилання представника позивача у касаційній скарзі на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме частини другої статті 123 КАС України щодо наявності підстав для повернення позовної заяви в частині вимоги про виплату середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України за несвоєчасну виплату перерахованого грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі № 420/35909/23.
28. Предметом спору у цій справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виплати позивачу належних сум при звільненні.
29. За змістом статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).
30. Статтею 47 КЗпП України установлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
31. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
32. Відповідно до статті 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
33. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
34. Згідно з частиною першою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
35. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).
36. Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
37. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 в період з 21 січня 2022 року по 27 липня 2022 року проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).
38. Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) від 27 липня 2022 року №2230-ОС ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу.
39. У зв`язку з невиплатою у день виключення зі списків особового складу частини (27 липня 2022 року) усіх належних сум ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів.
40. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звертаючись до суду з вказаним позовом зазначив, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі №420/35909/23 відповідач 31 липня 2024 року виплатив на його користь 229 861,08 грн, 13 березня 2025 року - 13 132 грн та 11 959,75 грн; 14 березня 2025 року - 17351, 98 грн. 
41. У зв`язку з невиплатою з вини відповідача належних позивачу, як звільненому працівнику сум, а саме: 229 861,08 грн, 13 132 грн, 11 959,75 грн та 17351,98 грн, у строки визначені статтею 116 КЗпП України, відповідач зобов`язаний виплатити середній заробіток за шість місяців затримки розрахунку з дня звільнення. 
42. Посилаючись на вказані обставини позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення належного з ним розрахунку при звільненні у період з 27 липня 2022 року по 14 березня 2025 року та зобов`язати відповідача виплатити на його користь середній заробіток за шість місяців затримки розрахунку.
43. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що оскільки грошове забезпечення в сумі 229 861,08 грн, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі № 420/35909/23, виплачене позивачу 31 липня 2024 року, то звертаючись 01 квітня 2025 року (дата реєстрації позовної заяви відділом документального забезпечення суду) до суду з вимогою щодо нарахування та виплати середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України, позивач пропустив місячний строк звернення до суду, визначений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
44. Позиція скаржника у касаційній скарзі зводиться до того, що при звільненні ОСОБА_1 повний та належний розрахунок із ним не було проведено, а остаточний розрахунок відповідачем проведений лише 14 березня 2025 року. Тому саме з цієї дати слід здійснювати обрахунок строку звернення до суду, а не з 31 липня 2024 року як зазначили суди попередніх інстанцій.
45. Перевіряючи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права при вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з вимогою щодо виплати середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України, у зв`язку з непроведенням розрахунку при звільненні, виплаченого 31 липня 2024 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі № 420/35909/23 в сумі 229 861,08 грн, суд зазначає таке.
46. Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20 сформулював висновок, відповідно до якого строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України. Тобто строк звернення до суду обмежується місячним строком.
47. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 620/1982/19, у вказаній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
48. При цьому, Верховний Суд наголосив, що при вирішенні питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.
49. Так, днем, коли особа дізналася про порушення свого права, є встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
50. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 27 липня 2022 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу.
51. У день звільнення відповідач не здійснив виплату всіх сум грошового забезпечення, що зумовило неодноразове звернення позивача до суду за захистом своїх прав. Відповідач виплатив позивачу належні суми при звільненні частинами. 
52. Таким чином, якщо виплата належних сум при звільненні була здійснена не одноразово, а частинами, то строк звернення з позовом про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, має обчислюватися з дати фактичного проведення кожної такої виплати окремо.
53. Відповідно до статті 116 КЗпП України роботодавець зобов`язаний провести з працівником повний розрахунок у день його звільнення, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку породжує відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України, суть якої полягає у компенсації працівникові майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку, у формі середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.
54. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
55. Отже, для встановлення початку перебігу строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні важливими є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
56. Порушення обов`язку роботодавця виникає з моменту, коли останній не здійснив належну виплату у визначений законом строк, тобто з дня звільнення. При цьому поетапність здійснення виплат не змінює юридичної природи такого порушення, а лише фіксує моменти його часткового усунення. Кожна окрема виплата припиняє затримку у межах відповідної частини заборгованості, не нівелюючи загального порушення обов`язку роботодавця щодо повного та своєчасного розрахунку.
57. Наявність спору або судових рішень про розмір заборгованості не є визначальними для кваліфікації самої затримки, оскільки правовою підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, є не факт згоди сторін щодо суми заборгованості, а сам факт несвоєчасного виконання обов`язку роботодавця з проведення повного розрахунку із працівником під час його звільнення.
58. Таким чином, кожен епізод виплати як окремий момент фактичного розрахунку у межах тієї частини зобов`язання, якої він стосується, є завершенням певного епізоду порушення, що породжує підставу для застосування до роботодавця механізму відповідальності, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Відтак, строк звернення з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України має обчислюватися з дати фактичного проведення окремої виплати.
59. Такий підхід узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 10 лютого 2022 року у справі № 300/3142/20, від 07 вересня 2023 року у справі № 160/914/23, згідно з якою строки звернення за кожною підставою для нарахування середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку обраховуються окремо.
60. З огляду на наведене, доводи касаційної скарги про те, що строк звернення до суду має обчислюватися з 14 березня 2025 року, тобто з дати остаточного розрахунку на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі № 420/35909/23 є помилковими. 
61. Зважаючи те, що з вимогами про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні щодо суми 229 861,08 грн, виплаченої відповідачем 31 липня 2024 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі № 420/35909/23, позивач звернувся 01 квітня 2025 року (дата реєстрації позовної заяви відділом документального забезпечення суду) Верховний Суд констатує, що позивач звернувся до суду з такими вимогами поза межами місячного строку.
62. З урахуванням наведеного, Верховний Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що позивач пропустив встановлений строк звернення до суду з наведеними позовними вимогами, при цьому зауважує, що обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду у цій категорії спорів, позивачем не наведено.
63. З огляду на те, що доводи касаційної скарги не спростовують пропуск позивачем строку звернення до суду в зазначеній частині позовних вимог без поважних причин, Верховний Суд уважає правильним висновок судів першої та апеляційної інстанцій про наявність передбачених законом підстав для повернення позовної заяви позивача в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні щодо суми 229 861,08 грн, виплаченої відповідачем 31 липня 2024 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі № 420/35909/23.
64. Що стосується висновку суду апеляційної інстанції про те, що в рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі №420/35909/23 не досліджувалось питання та не зроблено жодного висновку про необхідність розрахунку посадового окладу за посадою начальника відділу комплектування ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) згідно із 32 тарифним розрядом, то Верховний Суд зазначає, що такий висновок є передчасним та не стосується предмету апеляційного перегляду - ухвали суду першої інстанції про повернення позовних вимог в частині.
65. Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
66. З урахуванням викладеного Верховний Суд уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
67. З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 345, 350, 359 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гаспарянца Дмитра Михайловича залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у справі № 420/9470/25 - залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
М.В. Білак
В.Е. Мацедонська
Ж.М. Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду